33Ö* SKOGSUNDERVISNINGSFRÄGAN. 



Kungl. Maj; t föreslagna grunderna för organisationen med vissa jämkningar. Den andra 

 ståndpunkten, söm företrädes af fem reservanter, den yrkar bifall till Kungl. Maj:ts förslag 

 i afseende å organisationen och grunderna därför. Den reservationen är afgifven af herr 

 Daniel Persson, utskottets ordförande, m. fi. Den står i fullständig öfverensstänimelse med 

 Kungl. Majits förslag, om man undantager ett uttalande i motiveringen. Slutligen ha vi 

 den tredje ståndpunkten, som företrädes af herr Odelberg. Denne ställer sig i afseende ä 

 organisationsfrågan på den rent negativa linjen och yrkar rent afslag å grunderna för orga- 

 nisationen af den undervisningsanstalt, som är afsedd att inrymmas i dessa byggnader, för 

 hvilka äfven herr Odelberg vill, att medel skola ställas till förfogande. Hvilka äro dl 

 dessa jämkningar, som utskottet har föreslagit? Ja, svaret på den frågan får man, om man 

 går till motiveringen, och det är därför jag i detta fall måste gå till utskottets motivering. 

 Det är egentligen tre invändningar, som utskottet har gjort mot organisationen, tre an- 

 märkningar. Den första är den, att utskottet ej för närvarande vill vara med om att ge 

 denna undervisningsanstalt namnet eller karaktären af högskola. Den andra invändningen 

 är, att utskottet har åtskilligt att säga emot den lägre kursen och dess förläggande till 

 skogshögskolan och dess lokaler. Utskottet anser, att det åtminstone ej bör på något sätt 

 definitivt afgöras, att denna lägre kurs skall vara inrymd i den högre undervisningsanstaltens 

 lokaler, eller att något »samröre» med högskolan skall sökas. Och den tredje invändnin- 

 gen, som väl torde vara utskottets kanske väsentligaste äfven om ej betydelsefullaste — 

 det är kanske den, som har omkring sig samlat de flesta af utskottets ledamöter — det 

 är den, som vill ha en annan och längre förberedande kurs än den, som är föreslagen i 

 det kungl. förslaget. Den vill ha en förberedande kurs till tid och omfång ungefär lik- 

 nande den, som för närvarande finnes. 



Jag skall nu be att först få något fästa mig vid den första af dessa invändningar, 

 nämligen den, som gäller frågan: Högskola eller icke högskola? Jag vill då genast er- 

 känna, att utskottet icke har afvisat tanken på en skogshögskola, tanken på att lägga den 

 högre skogsundervisningen på ett verkligt högskoleplan. Utskottet har ej afvisat tanken 

 därpå, men det har sagt, att hvad som nu föreslagits, det är i hvarje fall icke någon hög- 

 skola, det är ej annat än på sin höjd ett öfvergångsstadium, och utskottet går så långt, 

 att det till och med säger, att detta förslag icke kan betecknas som något annat eller ha 

 någon annan innebörd, än att undervisningen skulle i viss mån inskränkas. Jag skall här- 

 vidlag be att få citera detta uttalande ordagrant, så att kammaren utöfver den kunskap, 

 som den redan inhämtat af utskottsutlåtandet, får höra hvad här verkligen står. »Emel- 

 lertid», säger utskottet, »synes det utskottet, som om den högre skogsundervisning, hvilken 

 enligt det förevarande förslaget nu skulle åvägabringas, och som i det stora hela egent- 

 ligen ej torde innebära annan förändring beträffande den nuvarande skogsmannautbildnin- 

 gen, än att densamma till tiden och måhända äfven i andra afseenden något inskränkts, 

 icke kan anses fylla måttet å verklig högskoleundervisning utan fastmer är att betrakta 

 såsom ett öfvergångsstadium till en framtida högskola.» Så har nu utskottet karaktäriserat 

 detta förslag. Ja, mina herrar, »öfvergångsstadium» — det tycker jag vi hafva haft i 

 denna undervisningsfråga under mycket läng tid. Hvad har det varit annat denna succes- 

 siva utveckling, som har ägt rum under det sista århundradet, sedan 1828 eller närmast 

 kanske 1829, då det nuvarande institutet flyttade in pä den lägenhet, där det nu bor, 

 »Stora blå porten»? Det har varit en successiv utveckling, öfvergängsstadier till en verk- 

 lig högskola, men den successiva utvecklingen har visserligen gått i den riktningen, att 

 anslagen ha måst ökas undan för undan. Ja, en gång, jag tror det var 1871, gjordes vis- 

 serligen en förändring i det dä bestående, om hvilken man kan säga, att det var ett steg 

 baklänges, icke framåt. Ty dä minskades verkligen anslaget till institutet, och ej blott 

 det skedde, utan det till och med drogs in lärarekrafter i själfva hufvudämnet: skogshus- 

 hållning. Men man fann ganska snart, att man gått baklänges, och att det var omöjligt 

 att fortsätta på den vägen, utan man fick taga steget tillbaka och öka på anslaget. Nu 

 har man, som vi veta, visserligen ett anslag till skogsinstitutet, som är ej så obetydligt. 

 Det är, tror jag, 59,000 kronor och några hundra, men själfva skolans nivå, den står ändå 

 ungefär på samma ståndpunkt, och läraretillsättningarna, det vill säga hela ordningen för 

 dem, .såväl som aflöningsförhällandena äro för närvarande så ställda, att de ej innebära 

 några garantier för, att man pä dessa viktiga poster kan fä så utmärkta och framstående 

 personer, som denna undervisning verkligen kräfver. 



Emellertid borde öfvergångsstadiet nu vara slut, och jag kan ej för min del medgifva 

 det berättigade i, att utskottet har betecknat Kungl. MajMs nu föreliggande förslag endast 

 som ett öfvergångsstadium till en verklig skogshögskola med en i egentlig mening högre 

 undervisning. »Tiden», säger man, »är inskränkt.» Ja, jag skall i annat sammanhang 



