SKOGSUNDERVISNINGSFRÄGAN. 33 1* 



komma till ilen saken, men redan här vill jag göra den anmärkningLMi, att don tidsbe- 

 gränsning, som här verkligen är gjord, den faller egentligen på den förberedande kursen. 

 Men dessutom vill jag be kammaren ihågkomma, att redan 1904 års läroverksreform och 

 de förändringar, som genom denna ägde rum, det ökade utrymme, som då gafs ät vissa 

 just för skogshögskolan grundläggande ämnen, det ökade utrymme, som i den elementära 

 undervisningen dä gafs, det syftade verkligen åt att man skulle kunna iakttaga en större 

 begränsning i afseende på tiden för undervisningen i de högre undervisningsstadierna. Uet 

 tror jag, att alla kunna vara eniga om. Och dessutom, har icke Riksdagen, ha icke alla 

 pä detta område intresserade under senare tider på olika sätt gifvit uitryck åt den önskan, 

 att studietiden i möjligaste män skulle förkortas genom förbättrade undervisningsmetoder 

 och mycket annat? Nu förekoinnier här i hvarje fall ingen förkortning af tiden i afseende 

 på själfva den egentliga högskolekursen, utan det är den förberedande kursen, jätnst,älld 

 med nuvarande skogsskolor, i hvilken man finner en liten inskränkning. IJen skulle nu 

 enligt förslaget bli 5'/o månad. 



Men hvad är det då, som egentligen kännetecknar en högskola, jämförd med en 

 fackskola på ett lägre stadium, hvad är kriteriet på en verklig högskola? Ja, utskottet 

 har ju själft erkänt, såvidt jag förstår, att det i främsta rummet är lärarnas kvalitativa be- 

 skaffenhet, och jag skulle vilja säga, att i afseende på lärarnas kvalitativa beskaffenhet inne- 

 bär Kungl. Maj:ts förslag garantier för, att man här skall nå målet att få verkligt kvali- 

 tativt högt ställda personer. Det är detta man sträfvar efter, hela förslaget åsyftar detta, 

 ty man anser, att det icke längre går an att i en sä viktig sak som denna operera med 

 lägre löner och en ställning, som endast kan skänka oss personer, hvilka i afseende å 

 kunskaper stå på en lägre nivå. Det är därför man föreslår likställda löner med profes- 

 sorers vid tekniska högskolan och universiteten i stället för att skapa en lärarkår, som 

 skulle bli nägot slags sekunda professorer. Jag tror man kan säga det — så är åtmin- 

 stone min och Kungl. Maj;ts åsikt — att kompetensfordringarna skulle i detta fall ställas 

 så höga, att de blefve lika med förhållandet vid universiteten. Därnäst kommer natur- 

 ligtvis att undervisningen lägges pä ett sådant högre pl.an, att den motsvarar hvad som 

 här i landet och äfven i andra länder kallas för ett verkligt högskolestadium; och för det 

 tredje att det sörjes för, att det inrättas de vetenskapliga institutioner, som äro en nöd- 

 vändig förutsättning för att en fullt vetenskaplig undervisning och forskning skall kunna 

 äga rum. Och det är just detta som förslaget innebär. Hvad är det då som egentligen 

 skulle ge stöd för den uppfattning, som utskottet, majoriteten nämligen, uttalat, att detta 

 icke skulle bli en högskola utan något annat än en högskola? Ja, det är kanske litet svårt 

 att finna, men såvidt jag förstår, har utskottet fäst sig vid, att man här har föreslagit vissa 

 bestämda kurser. Och dessutom har utskottet trott sig sakna skyldigheten för de blifvande 

 professorerna att undervisa äfven utöfver dessa kurser, för den händelse och i sädana fall, 

 att det finnes personer, som vilja fortsätta med vetenskapligt arbete och vinna ytterligare 

 utbildning. Men jag ber att få säga i detta fall, att det visst icke är afsikten, att dör- 

 rarna skulle stängas för sådana, som vid denna högskola ville fortsätta sin utbildning rent 

 vetenskapligt, sedan de genomgått de föreskrifna kurserna. Visst icke! En sådan under- 

 visningsskyldighet för professorerna kommer gifvetvis ock att stipuleras i de bestämmelser 

 och stadgar, som komma att utfärdas, och det finnes ej heller hinder för att personer, som 

 genomgått dessa kurser, men af en eller annan anledning vilja fortsätta, också kunna få 

 det, och att då äfven lärarekrafterna och institutionerna stå till deras förfogande. Så- 

 lunda kan jag icke inse, att något vid denna organisation diskvalificerar, så att det kan 

 gifva stöd åt det påståendet, att icke detta är en högskola. 



I sammanhang med dessa jämkningar, hvarom utskottet talar, skall jag be att redan 

 nu få påpeka, att det finnes åtskilliga reservanter, som förorda ett lägre lönestadium än 

 det för högskoleprofessorer i allmänhet fastslagna. Visserligen har icke utskottet gjort 

 detta, men det finnes, som sagdt, reservanter, som gjort det. Det är enligt min mening 

 en mycket betänklig sak, om kammarens eller Riksdagens beslut blir bifall till yrkandet 

 att sätta dessa professorer pä ett lägre aflöningsplan än universitetens och tekniska hög- 

 skolans professorer. Detta skulle alldeles gifvet inverka mycket menligt pä den blifvande 

 skogshögskolan, och jag kan knappt förstå de skäl, som i detta fall skulle kunna anföras. 

 Ty icke kunna de väl ligga däri, att den uppgift, dessa professorer ha att fylla, är så be- 

 tydelselös i jämförelse med mänga andras. När vi t. ex. i fjol biföllo och med varm hand 

 gäfvo anslag till inrättandet af bortåt ett trettiotal professurer vid tekniska högskolan — 

 och jag vill ej pä något sätt säga, att det icke fanns goda skäl härför — skulle det väl 

 vara en rimlig konsekvens, att man nu, då man har att göra med skogshushållningen, som 

 är af så ofantligt stor betydelse för landets ekonomi, och då man begär fyra professurer 



