33 2* SKOGSUNDERVISNINGSKRÅGAN. 



för en högskola på detta område, säger; nej, det anser icke Riksdagen behöfligt; Riks- 

 dagen anser, att de personer, som skola arbeta pä detta område, kunna stå på en lägre 

 kunskapsnivå? Jag kan ej tänka mig, att många åtminstone i denna kammare skulle vilja 

 instämma i ett sådant resonemang. För min del måste jag alldeles bestäradt säga, att ett 

 bifall till ett sådant yrkande skulle innebära en högst otillfredsställande lösning af den nu 

 föreliggande frågan. Det kan ju icke hjälpas: lifvet är sådant, och människorna äro sä 

 beskaffade litet hvar, att de söka den största möjliga ekonomiska trygghet, och om en 

 professorsplats vid universiteten eller tekniska högskolan bjuder på en afsevärdt högre lön 

 än denna högskola, skola naturligtvis de personer, som här knnna komma i fråga, icke 

 tveka om att ta den bäst aflönade platsen. 



Sä har utskottet gjort några invändningar mot det förslaget, att den lägre kursen 

 skulle förläggas till högskolan. Ja. mina herrar, här föreligga skiljaktiga meningar mellan 

 de sakkunniga och Kungl. Maj:t. De sakkunniga föreslå inrättandet på Kloten af ett läro- 

 verk med ettårig kurs. Kungl. Maj:t har föreslagit, att dessa lägre kurser skulle likasom 

 nu rymmas under samma tak som högskolan och i viss mån utnyttja samma lärarkrafter. 

 Men är detta ett fel? För mig är det mycket svårt att finna, att sä är fallet. Med de 

 begränsade tillgångar och det begränsade utrymme, som vi i värt land ändå ha .ntt räkna 

 med, jämfördt med de stora kulturländerna, måste vi naturligtvis se till, att vi kunna sä 

 mycket som möjligt utnyttja våra krafter, och jag menar, att när det finnes utrymme i 

 denna högskolas byggnader äfven för den lägre kursen, och när det finnes möjlighet att 

 utnyttja vissa lärarkrafter vid den högre anstalten för denna lägre kurs, dä är det klokt, 

 att man också gör det. Men, säger man, det kan ju bli en sammanblandning af denna 

 högre och lägre undervisning. Nej, det blir ingen sammanblandning. Förslaget innebär, 

 att den lägre och den högre kursen skola bli fullt åtskilda; då kan jag ej förstå att någon 

 med skäl kan tala mot, men väl för en sådan åtgärd. För resten, skulle utvecklingen 

 visa, att hela detta utrymme och alla dessa krafter behöfva tas i anspråk endast för den 

 högre, verkliga högskolebildningen, nåväl, dä är ej vägen stängd för en utveckling i den 

 riktning, att man flyttar den lägre kursen under annat tak. Den möjligheten står ju alltid 

 öppen. 



Jag kommer så till den förberedande kursen. Här har en motionär och sedan åt- 

 skilliga utskottsledamöter gått mot Kungl. Maj;ts förslag och ansett denna kurs alldeles 

 för kort, och att det vore, som utskottet säger: »ett eftergifvande af den förberedande och 

 grundläggande skogsundervisningen», om man skulle gå den af Kungl. Maj:t föreslagna 

 vägen, och ett sådant eftergifvande, säger utskottet, »torde icke vara förenligt med de höga 

 anspråk, som enligt utskottets förmenande böra i värt skogrika land ställas ä den högre 

 undervisningen på området». Jag förmodar att det egentliga skälet för utskottet varit en 

 fruktan för, att förslaget skulle innebära ett eftersättande af de praktiska öfning.irna. Det 

 är ju alldeles uppenbart, att dessa hafva en viss betydelse för den praktiska skogsmanna- 

 utbildningen. Jag vill emellertid säga, att detta förhällande icke är förbisedt i den kungl. 

 propositionen eller af de sakkunniga. Tvärtom, det är endast lagdt pä ett annat sätt och 

 pä ett annat sätt inordnadt i den högre undervisningen. När utskottet säger som sitt 

 andra skäl, att en längre förberedande kurs torde vara erforderlig jämväl frän den syn- 

 punkten, att till denna kurs lämpligen borde förläggas en hel del af de praktiska öfningar, 

 som i förslaget förlagts till den högre undervisningen, och hvilka måste bli betydligt mera 

 tidsödande för denna undervisning, än om de hänvisats till en i någon lämplig skogstrakt 

 belägen skogsläroanstalt, så undrar jag, om utskottet ändå har haft det rätta greppet på 

 denna fråga. I hvarje fall strider det fullständigt mot den uppfattning, som finnes hos de 

 pedagogiskt skolade männen, ty de lära ha den åsikten, att den praktiska kunskap är den 

 mest lefvande och mest fruktbringande, som hvilar på teoretisk grundval, det vill med 

 andra ord säga, att den undervisning är den bästa och mest gifvande, där den praktiska 

 och den teoretiska undervisningen gå hand i hand med hvarandra. Det är just hvad som 

 afsetts med detta förslag, att dessa två viktiga undervisningsgrenar skola gå hand i hand 

 med hvarann. Det är ock därför man inrymt en hel del praktiska öfningar i den teore- 

 tiska undervisningen och så att säga insprängt dem häri. Det är ock på grund häraf man 

 ansett sig utan fara kunna minska på tiden för den förberedande kursen. Ett annat skäl 

 till det förslag, som föreligger i fråga om den förberedande kursen, är naturligtvis den 

 viktiga urvalsfrågan. Det har varit ett faktum under den sista tiden, och kanske kommer 

 det att bli så framdeles, att ett mycket stort antal sökande funnits, ett mycket större antal 

 än som sedan kunnat intagas i skogsinstitutet, hvarför urvalsfrägan torde ha varit en af de 

 allra svåraste frågor, som detta lärarkollegium haft. 



Jag har själf mänga gånger stått öga mot öga med personer, föräldrar, som kommit 



