SKOGSUNDERVISNINGSFRAGAN. 337* 



slag, Kungl. Maj:t framställt? Jo, det är tre af landets förnämsta skogsmän på sSväl teo- 

 riens som praktikens område samt två framstående män på naturvetenskapens område; och 

 af de tre förstnämnda voro tvä lärare vid skogsinstitutet, ehuru en af dem nu öfvergått 

 till en högskola, där han tillträdt professur. Sakkunskap kan således icke förnekas hos 

 dem, som medverkat vid upprättande af detta förslag. Jag vill härmed hafva uttaUadt, att 

 det för frågans snara afgörande föreligger ett starkt behof, ocli att den kungl. propositio- 

 nen, som är byggd på de sakkunnigas försLag, just därigenom hvilar på saklig grund. Nu 

 nämnde herr Odelberg, att de sakkunniga, hvilka yttrat sig om Kungl. Maj:ts förslag, i 

 vissa fall reserverat sig däremot. Jag ber då fä påpeka, att detta varit i smärre detalj- 

 frågor; i sin helhet är förslaget hvad den högre undervisningen beträffar så godt som en- 

 hälligt tillstyrkt, och det är denna högre undervisning Kungl. Maj:t i propositionen tyd- 

 ligen pekar på, såsom det hufvudsakliga i propositionen. Sakkunniga myndigheter, som 

 uttalat sig i frågan, hafva enhälligt förordat förslaget, skogsinstitutets lärarekollegium, do- 

 mänstyrelsen, skogsstatens hela tjänstemannakår och sist men icke minst svenska skogs- 

 vårdsföreningen. Bör icke detta, att den kungl. propositionen hvilar pä verkligt sakkunnig 

 utredning, och att alla sakkunniga myndigheter tillstyrkt i all hufvudsak de sakkunnigas 

 förslag om denna undervisningsfråga, för Riksdagen vara en garanti för, att Kungl. Maj:ts 

 förslag är godt och tillfredsställande? Jag vägar på grund af 30-årig erfarenhet som skogs- 

 man påstå, att det från skogshushållningssynpunkt är särdeles tillfredsställande, äfven om 

 i vissa detaljer det icke fullt öfverensstämmer med mina önskningar. Jag hemställer för 

 öfrigt till herrarna, hvilket förslag i en större fråga kan framställas, hvarom man icke kan 

 säga: jag vill icke hafva den eller den detaljen? Ar det icke skäl att ena sig om grun- 

 derna för det hela, såsom Kungl. Maj:l här utstakat dem, och låta detaljerna afgöras med 

 ledning af erfarenheten ? Det synes mig, att vi sä mycket hellre kunna gå denna väg, 

 som herr statsrådet här förklarat, att just de detaljer, som i utskottet varit föremål för 

 anmärkning, mycket lätt kunna ändras, om erfarenheten komme att visa behof däraf. 



Dä nu herr Odelberg nämnde, att det enligt hans åsikt icke vore inkonsekvent att 

 nu uppföra byggnader för en undervisningsanstalt, men likväl icke bevilja medel till de 

 lärare, som böra finnas vid en skogshögskola, torde det vara skäl att något litet tänka 

 efter, huru de byggnader äro beskaffade, som Kungl. Maj:t föreslagit. De skola inrymma 

 fem vetenskapliga institutioner, den botaniska, zoologiska o. s. v. Hvar och en af dessa 

 institutioner skall hafva sin föreläsningssal, sitt demonstrationsrum, sin afdelning för museum 

 o. s. v. Vidare skall för hvarje sådan institution finnas arbetsrum för lärarna och studie- 

 rum för de studerande. Den skall vidare inrymma rum för bibliotek, laboratorier, ritsalar 

 o. s. v. Godkänner man nu allt detta och är med om denna byggnadsplan, är det då 

 rim och reson att säga: jag vill icke vara med om att dessa institutioner skola fä sina 

 föreståndare, åtminstone är jag icke med om att de såsom sådana skola erhålla vetenskaps- 

 män, vetenskapligt bildade personer, ty skogen i värt land reder sig nog merl mindre? 

 Det är en gammal föreställning hos oss, att skogen kan sköta sig själf. Hvart detta leder, 

 visas bäst af den senast gjorda skogstaxeringen, som försiggått i Värmland. Riksdagen har 

 själf anslagit metlel för att få upplysning om det nuvarande tillståndet i våra skogar och 

 denna taxering lämnar bland annat den sorgliga uppgiften, att för närvarande i Värmland 

 finnas endast 55 kubikmeter virke per hektar, när man med den jordmån, som där finnes 

 och med de bergarter, som där utgöra grunden, hade anledning att vänta nära dubbla be- 

 loppet. Hvarthän gä vi i detta land, om vi oupphörligen tära pä skogskapitalet? Det 

 måste komma en tidpunkt, dä det icke längre går. Förra året utgjorde värdet af expor- 

 terade skogsprodukter i förädlad och oförädlad form något mer än 300 millioner eller mer 

 än hälften af landets hela export. Det synes mig ansvarslöst, i fall man icke är med om 

 de åtgärder, som föresläs, då det nu gifves tillfälle att låta det komma till en vändning 

 till det bättre. Sverige har icke råd att längre vänta pä denna reform, det har icke räd 

 att låta landets enda högre undervisningsanstalt i skogshushållning stå pä afskrifning, som 

 fallet varit i mänga är, eller försumma vidtaga åtgärder för att erhålla uppfostrare och 

 ledare i skogsskötsel. 



Herr Odelberg nämnde, att hela högskoletanken skulle falla därpå, att de studerande 

 under sommaren finge utföra för mycket grofarbete, och likställde han de studerandes vid 

 skogshögskolan praktiska arbeten med landtbrukselevernas arbeten med dikning, plöjning 

 och mjölkning. Detta att de studerandes arbete skulle således vara sä förnedrande, att det 

 förtoge högskoletanken d. v. s. skall det vara en högskola, då fä de studerande ej arbeta 

 under sommarmånaderna, utan måste de då under sommaren hålla ferier såsom de stude- 

 rande vid universiteten. Men, mina herrar, oafsedt det ohållbara i dylika påståenden, så 

 förhåller sig icke så, som herr Odelberg ville göra troligt, att det arbete eleverna komme 



