SKOGSUNDERVISNINGSFRAGAN. 339* 



tresse för denna uiulervisniiigsfråga, skall taga frågan om denna professur vid skogsliög- 

 ?kolan under förnyad ompröfning. 



Jag vill sedan i afseende å den förberedande kursen uttala, att äfven jag för min 

 del anser den tid, som i Kungl. Maj:ts proposition föreslås för densamma, vara något för 

 kort, ehuru jag för öfrigt sympatiserar med en sådan läggning af densamma, som Kungl, 

 Maj:t föreslår. Men jag anser, att äfven denna kan betraktas såsom en detaljfråga; att 

 öka den förberedande kursens längd med två ä tre månader torde icke möta oöfverviniie- 

 liga svårigheter. 



Jag ber att äfven få säga några ord om reservationen angående lönerna. Herr stats- 

 rådet påpekade därvidlag, att de höga lönerna voro absolut nödvändiga för att få först- 

 klassigt folk, och vill jag här på det kraftigaste understryka, hvad han härom yttrade. Den 

 sista tidens sorgliga erfarenheter vid skogsinstitutet just i afseende å lärarfrägan tala ett 

 alltför tydligt språk. Lärarbefattningarna vid skogsinstitutet hafva på grund af de låga 

 lönerna varit trappsteg för att stiga upp till andra bättre platser. Fastslår nu Riksdagen 

 de lägre lönerna, hvad blir följden^ Jo, att till dessa befattningar komma att antagas 

 mindre kvalificerade lärare. Det kommer att blifva quasi-professorer. Men den svenska 

 skogen är för god för att nöja sig härmed. Det behöfves de bästa lärarkrafter vårt land 

 äger, det behöfves universitetsbildade män, som leda skogsvetenskapen framåt i vårt land 

 och skaffa oss en verklig svensk skogsvärd. Man har, för att visa den jiästådda orimlig- 

 heten i Kungl. Maj:ts förslag i afseende på lönerna, jämfört dessa lärarebefattningar med 

 universitetens professurer; men hvarför skall man se saken sä? Den skogshögskola, som 

 är föreslagen, bör snarare jämföras med tekniska högskolan. Såsom bekant anslog Riks- 

 dagen föregående är löner till ett trettiotal professorer vid tekniska högskolan med precis 

 samma belopp som här af Kungl. Maj;t begäres. För min del kan jag omöjligt sätta de 

 svenska skogarnas värde och dem, som undervisa i deras skötsel, lägre än industrin och 

 dem, som sköta den tekniska undervisningen. Jag vägar påstå, att Riksdagen i och med 

 sitt beslut i fjol rörande aflöningen af dessa tekniska högskolans professorer har fastslagit, 

 att den för sin del sätter de vetenskapsmän, som arbeta för landets ekonomiska utveck- 

 ling lika högt som dem, hvilka arbeta, om jag så fär uttrycka mig, för teoriens egen skull, 

 och jag tror att Sverige och dess ekonomi skall komma att finna sig väl däraf. Alltför 

 länge hafva vi här i landet dröjt kvar vid gamla föreställningar, särdeles i fråga om skogs- 

 hushållning. Den tekniska undervisningen har först emanciperat sig, och därför har den 

 också kunnat visa goda resultat för landets industri. Handelsvetenskapen har följt efter, 

 sedan man nu inrättat en handelshögskola. Kunde man nu låta skogsundervisningen äfven 

 den fä komma till sin rätt, skulle nog ett sådant steg för framtiden medföra för utveck- 

 lingen goda resultat. 



Ja, jag skall kanske icke längre upptaga kammarens tid. Såsom jag nyss sade, 

 Sverige har icke råd att längre uppskjuta lösningen af denna i sann mening nationella 

 fråga. Hvilket förslag än framläggas, kommer alltid oenighet att råda om detaljer, och 

 det är, om man går till grunden, icke annat än detaljer, ifråga hvarom utskottets ledamö- 

 ter skilja sig frän hvad Kungl. Maj;t föreslagit; jag undantager därvid dock frågan om 

 lönerna. Af reservationerna finnes en, som så godt som helt och hållet ansluter sig till 

 Kungl. Maj:ls förslag, nämligen herr Daniel Perssons m. ti. reservation, till hvilken jag 

 och friherre De Geer antecknat vår anslutning. 



Jag ber därför, herr talman, att fä yrka bifall till denna reservation. 



Herr Ericsson, Aaby : Just därför att jag delar den uppfattning, herr statsrådet och 

 chefen för jordbruksdepartementet och' den siste ärade talaren uttalat, att skogsvärdsfrågan 

 är för vårt land så ytterst viktig och betydelsefull, kan jag för min del icke vara med om 

 att denna fråga i Riksdagens sista timme afgöres pä sådant sätt, att ett genom reserva- 

 tioner söndertrasadt utskottsbetänkande antages. Jag ber att (a fästa uppmärksamheten på 

 hvad en föregående talare redan sagt, att samtliga utskottsledamöter till betänkandet låtit 

 anteckna sina afvikande meningar. Jag hemställer, om under sådana förhållanden det kan 

 vara skäl att nu, därför att man skall få ett beslut till stånd, huru detsamma än må bli, 

 antaga utskottets betänkande eller den reservation, som den siste talaren yrkade bifall till. 

 Jag ber fä fästa uppmärksamheten pä att här visst icke endast är detaljfrågor, hvarom 

 reservanterna stå i stridig uppfattning mot hvarandra. 



Jag vågar påstå, att, dä den siste talaren jämförde skogsundervisningsanstalten närmast 

 med tekniska högskolan och de tekniska undervisningsanstalterna begick han ett fel, ty 

 jag tror, att skogsundervisningsanstalten har mycket närmare likhet och samhörighet med 

 landtbrukets undervisningsanstalter. Nu säger man: visserligen ha olika meningar uttalats 

 i åtskilliga delar, men vinner Kungl. Maj:ts förslag bifall, skall det nog sedan undertidens 

 ^kogsi'iirdsJoyening€ns iidskrijt, fackn/tielningen igis. \ 



