342* SKOGSUNDERVISNINGSFRÅGAN. 



men reformeras, så att intimt samarbete mellan dem och skogshögskolan komme alt äga 

 rum och att lärotiden komme att ytterligare utnyttjas. 



Öfverjägmästarna i Gäfle — Dala och mellersta Norrlands distrikt anse, att den för 

 inträde vid skogshögskolan föreslagna förberedande kursen icke vore en förbättring. 



Öfverjägmästaren i östra distriktet har framhållit, att det vore mycket behöfligt och 

 nyttigt, att den blifvande skogsmannen finge själf lära sig handlägga alla skogsarbeten, 

 som han skulle leda, hvilket lämpligast skedde under en ettårig praktisk lärokurs, hvar- 

 under alla arbeten kunde utföras systematiskt under den för dem lämpligaste årstiden; att 

 de sakkunnigas förslag på intet vis tillgodosäge detta behof, o. s. v. 



Jag kommer slutligen till de tvenne ledamöterna af domänstyrelsen som förklara, »alt 

 det vore olyckligt om i detta afseende en tillbakagäng skulle inträda», hvilket blefve följ- 

 den, därest man accepterade Kungl. Maj:ts ifrågavarande förslag. Jag tror att härvidlag 

 kan sättas sakkunskap emot sakkunskap, men jag tror å andra sidan att man icke får för- 

 ringa värdet af den sakkunskap, som, visserligen icke på något sätt auktoriserad i högre 

 mening, dock är att finna hos enskilda praktiska män, och dä tror jag visserligen, att de 

 allra flesta, hvilket också inom utskottet gifvit sig tillkänna, ansluta sig till den mening, 

 som jag tillätit mig frambära i min motion. Ja, till och med herr Barthelson syntes luta 

 åt denna sak i det han gaf ett visst erkännande åt den meningen, men emellertid betrak- 

 tade saken .som en detaljfråga eller som en bagatell, och där skilja vi oss fullkomligt. 

 Utskottets reservanter, herr Daniel Persson m. fl. vilja icke heller förneka, att den före- 

 slagna kursen kan vara för kort och anse, att man bör taga i öfvervägande, huruvida icke 

 densamma i någon mån borde utvidgas. 



Härmed syres det mig verkligen vara ådagalagdt, att ej den organisation som föresla- 

 gits, för så vidt man vill medgifva att den förberedande kursen är en viktig del af orga- 

 nisationen, kan vara tillfredsställande, eller att det kan vara lämpligt att under sådana för- 

 hållanden utan vidare acceptera det föreliggande förslaget. Det sades visserligen, att det 

 icke gör så mycket, ty man kan sedan ordna saken efter erfarenheten. Javäl, mina herrar, 

 men när få vi väl den erfarenheten? Jo, den erfarenhet man vinner af den skogsutbild- 

 ning, som nu skulle lämnas, den vinnes icke förr än allra tidigast efter 30, 40 eller 50 

 är, kanske ännu senare. Ja, dä är det så dags att råda bot för ett misstag, som man nu 

 begått. Det skälet tror jag icke man kan acceptera. 



Om jag ett ögonblick kunnat känna att detta vore en oviktig fråga, skulle jag gärna 

 ansluta mig till Kungl. Maj:ts förslag, därför att detta vittnar om att här föreligger ett 

 varmt intresse af att någonting göres och i mångt och mycket har företräde framför nu- 

 varande anordningar. Men jag kan alldeles icke förstå, att det skulle ligga någonting 

 äfventyrligt uti att på t. ex. ett år uppskjuta denna fråga för att fä den ytterligare beredd 

 och granskad med hänsyn till de anmärkningar, som nu blifvit framställda. I detta af- 

 seende förstår jag verkligen icke, hvad som skulle kunna inträffa. Icke kan väl den om- 

 ständigheten betyda något, att på vissa områden i Värmland skogsmassan per hektar utgör 

 55 kubikmeter i stället för 100 kubikmeter, som det borde vara; det lär väl ej ett riks- 

 dagsbeslut i dag kunna reparera till nästa är, och jag tror att det skälet är sä kraftigt, 

 att det slår ihjäl sig själft. 



Det har vidare talats om vikten af en bättre värd af enskildes skogar; jag tror dock 

 att högskoleutbildningen åtminstone i förstone ej kommer att fä det inflytande på de en- 

 skilda skogarna, som i allmänhet är afsedt med densamma, ty det är nog statens skogars 

 förvaltning det i främsta rummet här gäller. Icke heller tror jag att man kan åberopa 

 statsrådets uttalande, att man med en bättre skogsvård eventuellt skulle kunna successivt 

 öka afkastningen af vårt lands skogar med 100 millioner om året, om jag fattade honom 

 rätt. Det tror jag icke kommer alt ske så snart, och måhända gör man sig här skyldig 

 till ett litet misstag, då man sätter likhetstecken emellan afverkning och afkastning, hvilket 

 jag tyckte mig finna, att herr statsrådet gjorde. 



Jag skall icke uppehålla mig längre vid denna sak, änskönt jag måste säga att den 

 är för mig viktig och afgörande, sä afgörande, att jag såsom riksdagsman icke kan taga 

 på mitt ansvar att rösta för denna organisation, om den ifrågavarande förberedande kur- 

 sen, som här är föreslagen, skall sättas i verket. Jag känner ansvaret för Sveriges skogar 

 alltför starkt för att jag skulle vilja vara med om detta, hvilket jag icke tror vore nyttigt 

 för framtiden. Detta är det för mig afgörande skälet. 



Beträffande skogshögskolans organisation i allmänhet, skulle jag icke behöfva säga 

 mänga ord. Jag är den förste att erkänna betydelsen och vikten af att en verklig skogs- 

 högskola här anordnas, och jag är villig att för det ändamålet bevilja snart sagdt hvilket 

 anslag som helst, ty kostnadsfrågan ställer jag obetingad! härvidlag i andra rummet. En 



