SKOGSUNDKRVISNINGSFRÅfJAN. 347* 



tiden är för kort; och därför har herr Fahlén i sin motion föreslagit, att de nuvarande 

 skolorna skulle bihehållas, dock med de lindniti^ar i orgamsalionen och arbetssättet, som 

 fur ett intimt samarbete med skof^shögskolan och bästa utnyttjande af lärotiden kunde fin' 

 nas erforderliga. Efter mitt liegrepp och med den allmänna skissering herr Kahlén gjort 

 i sin niotionskläm kan jag åtminstone icke finna annat, än alt Kungl. Maj;ts förslag och 

 herr Fahicns hemställan i hans motion tämligen nära täcka hvarandra. Det enda, som 

 kan sägas för att markera skillnad, är att tiden 5 '/._, månader är nästan kort. Men då nu 

 i den af herr Daniel Persson m. fl. afgifna reservation, till hvilken j.ag ämnar yrka bifall, 

 hemställes om en utsträckning af denna tid, kan jag icke annat finna, än att det af herr 

 Fahlén framställda yrkandet, utskottsutlåtandet och Kungl. Maj:ts förslag, sä modifierad!, 

 skulle vara ungefär detsamma. 



Det har talats om, att de uppfattningar, enligt hvilka den nuvarande förberedande 

 kursen skulle bibehållas väsentligen sådan den nu ter sig, fått ett stöd i de båda skogs- 

 skolornas vid Omberg och Kloten nuvarande föreståndare. Ja, herr talman, man får ju 

 säga, att personer, som under en ganska läng tid lefvat sig in i de förhållanden, som 

 existerat vid dessa skogsskolor och verkligen ägnat dessa skolor sitt arbete och därmed 

 sin kärlek, kanske se den här saken med blickar, som äro något litet färgade af den 

 sympati, som de hafva för dessa skolor. Men går man till de andra auktoriteterna, som 

 här äro åberopade till förmän för herr Fahlcns motion, må jag säga, att det, sävidt jag 

 kan förstå, icke finnes en enda, som icke ifrågasätter en hel del modifikationer: elt inti- 

 mare samband, en hel del organisationsförändringar, som utmejslade i bestämda detaljer 

 skulle kunna visa sig vara så där tämligen likartade med hvad Kungl. Maj:t i den här 

 saken föreslår. 



Jag har nu för min del sökt visa, att det verkligen är, säsom en föregående talare 

 här påpekat, endast en del detaljskillnader mellan Kungl. Maj: Is förslag och utskottsbe- 

 tänkandet samt i viss mån äfven reservanternas hemställanden, med undantag af herr 

 Odelbergs. 



Jag vill, då j.ag nu har ordet, beröra äfven en annan fråga, med hvilken jag kanske 

 borde hafva börjat. Den rör den här ifrågavarande institutionens benämning af högskola 

 eller institut. Ja, man kan ju tycka, att det är i viss mån en smakfråga, ilnstitut» har 

 ju för sig en viss tradition, som skulle verka icke sä litet aktningsbjudande; men »hög- 

 skola» visar väl mer pä hvad verkligen skogsfrägan är för vårt land och hvilken ställning 

 den institution, i vårt land särskildt, bör intaga, som skall blifva en centralhärd för den 

 vetenskapliga forskningen pä detla område. Och det .är därför jag för min del sluter mig 

 till dem, som anse, att högskolenamnet bör skänkas åt denna anstalt. I den kungl. pro- 

 positionen är åberopadt ett yttrande af den snillrike Agardh. Han säger där, att Sveriges 

 tillvaro som själfständig stat och ett civiliseradt land beror på, om det har skogar eller 

 icke. Ja, jag skulle våga säga, att Sveriges utveckling ekonomiskt och kulturellt beror 

 på, att sädana krafter skapas, som kunna inrikta vårt lands skogsbruk pä rationella me- 

 toder. Inför de förhållanden att i vårt land mer än 50 proc. af fastmarksarealen är skogs- 

 mark; att redan för några är sedan exporten af arbetade och oarbetade trävaror uppgick 

 till omkring 200 millioner kronor, således till bortåt 50 proc. af utförselns totalvärde; 

 alt skogen afkastar 400 millioner kronor om aret efter en uppskattning, som anses vara 

 snarare för låg än för hög, och att för några dagar sedan vid ett af mig bevistadt möte 

 en af vårt lands allra främste män, dä det gäller den svenska skogsfrägan, förklarade, att 

 han för sin del efter mognaste betänkande ansåg, att, om vi börja med en verkligt ratio- 

 nell skogsvård, vi om ett sekel skola hafva ökat afverkningen frän våra skogar med ett 

 belopp, icke understigande 200 millioner kronor om året — inför sädana förhållanden må 

 jag s.äga, att det föreföll mig litet egendomligt, då jag i löneregleringskommitténs utlåtande 

 läste, att denna tilltänkta högskola borde jämföras med veterinärinstitutet och farmaceutiska 

 institutet, och att dess professorer, de, som skola blifva männen pä skulan, som verkligen 

 skola föra fram den här saken, jämföras med motsvarande personer vid de båda af mig 

 nu nämnda anstalterna. Utan att på något vis 'frägasätta alt icke de män, som arbeta 

 vid dessa, böra hafva all honnör, tror jag dock, att kammaren vid en jämförelse utan 

 svårighet skall finna, att betydelsen för Sveriges land och Sveriges framtid kommer att 

 vara en annan och vida större, dä det gäller denna högskola och dess professorer, än dä 

 <let gäller de båda anstalter, hvarom jag nyss talat. 



Nu har det sagts här: Hur skall en vetenskap kunna skapas vid detta institut, dä 

 man för näivarande ej äger något material att pä detla område bearbeta? Jag tror, att 

 man har ofantligt mycket, som ligger rent af oarbetadt. Och ä andra sidan skall väl 

 nägon gång Sveriges skogsfräga börja att vetenskapligt bearbetas. Vi hafva låtit tiden gå 



