348* SKOGSUNDERVISNINGSFRAGAN. 



Utan att göra något, och vi stå i en orimlig skuld, för att så har skett. Vi hafva tagit 

 enormt, men intet gifv.t. Oai nu bär en högskoU bildas, om man genom de löner, som 

 Kungl. Mij:t föreslår, kan draga till den det bästa, som vårt land har på detta område, 

 ja, då har väl den svenska staten gjort hvad den kunnat. Man kan ej göra mer, men 

 efter min uppfattning bör man här göra det mesta och det bästa man kan. Om organi- 

 sationsfrågan nu uppskjutes till nästa år, och en ny proposition framlägges, och ett nytt 

 utskottsutlåtande ser dagen, åter med skiljaktigheter från hvarje utskottsledamot och med 

 en ny insinuation, att åter en kungl. proposition föreligger, som kammarens ledamöter 

 icke läst; ja, är frågan då i bättre läge? 



Jag kan icke finna annit, än att de, som under de två månader som gått, sedan 

 propositionen framlades, läst densamma med noggrannhet, böra hafva fått den uppfatt- 

 ningen, att den organisationsform, som Kungl. Maj:t här ifrågasatt, är värd allt erkän- 

 nande. Och under denna uppfattning, herr talman, ber jag att få yrka bifall till herr 

 Daniel Perssons m. fl. vid betänkandet fogade reservation. 



Herr Limlblad. Ernst: I likhet med herr Fahlén nödgas jag gifva tillkänna, att, om 

 jag slutligen skall välja mellan Kungl. Majits förslag, d. v. s. den af herr Daniel Persson 

 m. fl. afgifna reservationen, och herr Odelbsrg-i reservation, jag nödgas bestämdt ställa mig 

 på herr Odelbergs ståndpunkt. Vid behandlingen af detta ärende inom utskottet intog jag 

 till en början juit sammi ståndpunkt, ty jag resonerade som så. att vi med ett anslag af 

 700,000 kronor till dessa byggnader och för att fä institutionen till stånd ju tydligen gif- 

 vit på hand, att det är meningen, att man skall offra något för skogsundervisningen ut- 

 öfver hvad man nu gör, och jag tror icke, att den vemodsfiilla klagolåt är berättigad, som 

 vi hörde från skogsmannen par préference i kammaren, ilå han nämligen talade, som ora 

 man nu ville ställa skogsundervisningen på afskrifning — jag tror äfven, att herr Odelberg 

 gifvit på hand, att han vill offra någonting och offra något verkligt. Men det var vår 

 plikt att göra, hvad vi kunde af Kungl. Maj:ts förslag med användande af den tid, som 

 stod oss till buds, och därför hafva reservationerna kommit att gå på tre hufvudlinjer. 



Herrar Hellströai och grefve Wachtmeister ställa sig på utskottets förslag med under- 

 stöd af herrar Fahlén, Persson och undertecknad — vi tillstyrka, vi också, iitskottels för- 

 slag, dock m-d beaktande af de lägre lönerna. Fem andra reservanter gå på Ktciigl. Maj:ls 

 för3'ag, och herrar Odelberg och Lundell yrka rent afslng. Jag kan icke gå med pä, att 

 man skall vä'ja namnet högskola och att man är rädd för namnet institut. Är icke det 

 gamla namnet lämpligare på en sådan institution, till hvilken man admitterar lärjungar med 

 realskoleexamen? Ha vi här verkligen ett rätt kriterium på en högskola- Man bibehåller 

 ju den gamla anordningen med en lägre och en högre kurs? Ja. säger man då, man skall 

 inrätta sig med de högre lönerni. Men då upprepar jag; är det alltid säkert, att man f.-ir 

 absolut de kompetentaste, därför att man höjer lönerna med 2,000 kronor' Är det icke 

 riktigare, att man nu går ett steg framåt och sedermera ser till, om man verkligen behöf- 

 ver öka lönerna. Ditta spelar naturligtvis icke någon kardinalroll, men förslaget därom 

 har tillkommit för att skipa rättvisa mellan olika grader professorer, som vi hafva inom 

 landet. 



Man har försökt med en bevisföring, som jag icke kan gilla. Vi hörde den först 

 frän statsrädsbänken. Det vore kändt — anförde herr statsrådet — att en fackman skulle 

 hafva uppskattat af kastningen af jord och skog i vårt land till 1,200 millioner kronor; 

 skogen skulle ensam lämna omkring 400 millioner kronor; och därför skulle man behöfva 

 de högre lönerna. Eftersom landtbruket gifver mer än skogen, hvad skulle man väl ha 

 rätt att draga för slutsats och konsekvenser af ett sådant resonemang? Jo, att det borde 

 blifva ännu högre löner for de professorer, som i en framtid skola ägna sig åt landtbruks- 

 undcrvisningen. Hittills har man på landibrukets område redt sig ganska godt med endast 

 lektorer, och jag tror icke att någon i närvarande stund yrkar på professorsnamn eller 

 -lön för dem. Den där klima.xen tror jag alltså, att vi kunna expediera hastigt och 

 lustigt. 



Jag vill icke tro såsom den siste talaren, att af ett uppskof nu skulle följa, att resul- 

 tatet nästa år skulle blifva precis det samma, som man skulle få i år, därest uppskofs- 

 yrkandet ej segrar. Skulle man resonera pä det sättet, förstår jag ej, hvarför man någon- 

 sin går med på uppskof för att ytterligare utreda en fråga. Det är väl för att bättre 

 kunna bilda sig ett omdöme om den föreliggande frågan, som man uppskjuter den, och 

 icke skall min vä! behöfva tänka, a'.t i händelse af uppskof förslaget skall komma åter 

 likadant som nu. Kungl. Maj:t kan hafva lärt något af frågans behandling i Riksdagen i 

 år, och utskottet bör väl också hafva lärt något, så att det kan antagas vara bättre fm- 

 dömesgillt vid en förnyad pröfning. 



