SKOGSUNDERVISNINGSFRAGAN. 349* 



Jag skall ej längre upptaga kammarens tid, utan ber ytterligare allenast att fä till- 

 kännagifva, att, då jag befarar, att ut-kottets förslaj icke kommer att blifva ja-proposition 

 i den slutliga voteringen, jag nödgas yrka bifall till herr Odelbergs reservation. 



Grefve U'(uhtmeistti\ Fndrik: Det är ju så, att utskottets förslag l)lifvit synner- 

 ligen söndertrasadt. När man får det i sin hand, blir man j« rent ledsen; så söndertrasadt 

 tycker man att det är. Och personer, som varit med och ganska bestämdt varit med om 

 att söndertrasa det i utskottet, hör man säga, att, därför att det är så söndertrasadt, denna 

 fråga nu icke är färdig att afgöras, utan vi fä lof att gå med på ett uppskof. Detta kan 

 jag icke vara med om. När jag först hörde denna mening, kom jag att tänka pä något, 

 som inträffade i kammaren i förgår kväll. Det var, när vi haile Södertäljefrågan före och 

 det talades om, att Värdsliolnislinjen var så bra, att den skulle undersökas en gäng till, 

 och att man borde uppskjuta frågan. Då svarades : det är väl ej skäl att uppskjuta denna 

 fråga; den har blifvit sä blött och så stött, så att nog äro vi färdiga att afgöra den. fag 

 vill säga: på samma sätt är det med skogsundervisningsfrågan: i de skogsintresserade kret- 

 sarna och af myndigheterna har den undersökts och diskuterats under nu sex år, och jag 

 tror verkligen, att det icke skulle tjäna mycket till att uppskjuta den; förberedande arbe- 

 ten äro gjorda tillräckligt. 



I synnerhet skulle man ju väntat att af den reservant, som först yrkade på uppskof, 

 få några direktiv för en blifvande utredning, några upplysningar om, hvad den skulle gå 

 ut pä. Men fast jag hörde noggrant pä herr Odelbergs yttrande, kunde jag icke få fram 

 några sädana direktiv, åtminstone icke några, som jag kan godkänna. Till en början an- 

 såg han, att man skulle undersöka, om icke alla jägmästare, både statens och de enskildas, 

 skulle vara betjänta med att ha fått gå igenom den högre kursen, i stället för att somliga 

 genomgått allenast den lägre. Jag får säga, och jag tror, att det är klart för dem, som 

 läst Kungl. Maj:ts proposition, att i det afseendet Kungl. Maj:t gifvit goda skäl för bibe- 

 hållande af båda kurserna. Sedan sade herr Odelberg, att hela skogsundervisningen borde 

 ordnas på en gäng, annars blefve det icke något helt. Men han sade på samma gång, 

 att byggnaderna skulle vara färdiga är 1915, och då skulle den nya organisationen vara 

 genomförd. Skall man tänka pä att omorganisera äfven skogsskolorna, och hela under- 

 visningsfrågan tagas upp igen, så fruktar jag, att det blir visst icke färdigt till nästa riks- 

 dag och kanske icke heller till den därpå. Jag tror ej heller, att det är af stor nytta och 

 s.äkerligen ej nödvändigt att på en gång ordna både de lägre och de högre skolorna. 



Vidare yttrade herr Odelberg något som gick ut på, att planen för den högre skogs- 

 undervisningens ordnande icke var lycklig, ty det sätt hvarpå m.an tänkt sig att teon och 

 praktik skulle gä hand i hand kunde ej åstadkomma lyckliga resultat. I det afseendet 

 är jag af helt obka mening än han. Det synes mig, med tanke pä det mål man vill nå 

 med skogsundervisningen, att den lösning, som de sakkunniga, som förberedt denna fräga, 

 kommit till, är ganska lycklig. Herr statsrådet och chefen för jordbruksdepartementet 

 sade, att skogsbruket i Sverige är mycket viktigt för vår export i synnerhet, och nämnde 

 några siffror, som visade, huru det förhöll sig till jordbruket. Med tanke pä hv.ad som 

 gjorts i Sverige under de sista tjugu åren vill jag säga, att det har gjorts ofantligt mycket 

 för att få fram jordbruket, och att man lyckats ganska bra i det hänseendet. Men jäm- 

 för man därmed, hvad som gjorts för skogen, sä finner jag, att det är ganska litet. Och 

 jag tror, att vi icke kunna neka till, att om vi se på .Sveriges skogar i det hela, så är 

 det en bra ringa del af dem, som är rationellt skött. Om man såsom jag har den be- 

 stämda öfvertygelsen, grundad på icke sä liten erfarenhet, att nian kan taga mycket stora 

 värden ur skogen, om den skötes ordentligt, men helt och hållet förstöra den, om man 

 handskas oförståndigt därmed, så har man också den åsikten, att hvad man kan göra för 

 att skaffa duktiga män för den högre skogsundervi-ningen för att leda den i rätta spär är 

 verkligen en god gärning, ja en mycket nödvändig gärning. Ännu äro de lärda ganska 

 oense i afseende på huru skogssköt^eln bäst bör ordnas, det kan vitsordas af dem af eder, 

 mina herrar, som tagit någon del af diskussionerna vid t. ex. skogsvårdsföreningens möten 

 de sista åren. Men det är nödvändigt att komma till någon enighet för att veta, huru 

 man skall sköta våra skogar för att nå ett verkligt resultat. 



Det har här talats ganska mycket om att man icke kan benämna denna anstalt skogs- 

 högskola, därför att studietiden är för kort. Jag anser tvärtom, att det är en ganska stor 

 fördel i detta förslag, att studietiden har blifvit så kort som möjligt. Det är verkligen 

 en stor förtjänst i detta förslag, att man gjort .allvarligt försök i det afseendet. .A.lla, som 

 hafva litet med undervisningsfrågor att göra, veta att det är ett önskemål som man sträf- 

 var efter, men som varit synnerligen svårt att förverkliga. En annan fördel med detia 



