35°* SKOGSUNDERVISNINGSFRAGAN. 



förslag — jag tänker fortfarande på studietiden — är, att här gjorts det, som jag tror, 

 första verkligt dugande försöket att inrangera vapenöfningarna under studietiden. 



Jag ber till sist få säga, att jag har funnit, att det kungliga förslaget i stort sedt är 

 ett godt förslag, och att de grundläggande principerna i detta förslag äro goda. De ha 

 nämligen varit: högre fordringar på undervisningen, skälig ersättning för godt, vetenskap- 

 ligt arbete och sparsamhet med tiden. Jag vill endast tillägga, att den enligt min tanke 

 farligaste oppositionen mot detta förslag är den som kom från herr Lindblad. Han yrkade 

 på lägre löner vid den blifvande skogshögskolan. Det är säkert, att hade vi haft högre 

 löner vid skogsinstitutet, så hade vi icke förlorat en och annan duktig kraft vid detta 

 institut. Om man tänker på, hvilken ringa skillnad det är mellan dessa löner, men alt 

 man för de högre lönerna kan få de bästa krafter dit, kan det väl icke, när det gäller en 

 så orimligt viktig sak, vara värdt att tänka på den lilla skillnaden. 



Herr Fahlén slutade sitt anförande med att omtala, att han kände ett djupt ansvar, 

 när han såsom riksdagsman skulle afgifva sin röst i denna viktiga fråga, och att han an- 

 såge sitt samvete bjuda honom alt icke nu rösta för det kungliga förslaget. Jag får säga, 

 att jag tror mig känna ansvaret lika djupt som han, men att jag finner det kräfva, att 

 jag röstar för herr Daniel Perssons reservation, hvilken i stort sedt sammanfaller med det 

 kungliga förslaget. 



Herr Odelberg: Herr Holmquist försökte att motivera förslaget, att denna läroanstalt 

 skall vara högskola, därmed att dess lärare skulle idka fri forskning och sådana lärare 

 borde hafva de höga, föreslagna lönerna. Jag undrar, huru mycket fri forskning det kan 

 bli, när dessa lärare skola icke allenast undervisa i den förberedande kursen samt föreläsa 

 i såväl lägre som högre kursen utan dessutom deltaga i utearbetet om somrarna. Jag 

 tror icke, att det blir tid öfver till vetenskaplig forskning. 



Herr Holmquist frågade: hvem skall bearbeta det stora omfattande material som 

 finnes. Herr Holmquist tyckes vara okunnig om, att vi hafva en skogsvetenskaplig för- 

 söksanstalt, som dock hittills varit uppförd på extra stat. Emellertid hvilar nu på kam- 

 rarnas bord ett utskottsutlåtande, däri föreslås, att denna anstalt skall ställas på ordinarie 

 stat. Där anställda personer skola hafva professorslöner, och vid denna anstalt skall forsk- 

 ningen bedrifvas, liksom forskningen på jordbruksområdet bedrifves vid försöksanstalten 

 för jordbruksväsendet och icke vid våra landtbruksinstitut. 



Jag vill icke bestrida vikten af hvad som framhölls af grefve Wachtmeister, att 

 skolans lärare blifva väl aflönade. Jag är gärna med om att de aflöras högt. Men her- 

 rarna få betänka konsekvenserna af dessa höga löner. Herr statsrådet talade om, att 

 jordbruket och skogen afkasta tillsammans 1,200,000,000 kronor årligen, hvaraf 400,000,000 

 kronor komma på skogen, resten faller på jordbruket. Skulle då icke de lärare, som 

 verka för undervisningen i jordbruk, aflönas lika väl som de, hvilka verka för undervis- 

 ningen i skogsskötsel? Jag tycker till och med, att de förra hade mera skäl för en högre 

 aHöning. Om vi nu fastställa så höga löner som här är ifrågasatt, så komma lärarna vid 

 landtbruksinstituten, vid farmaceutiska institutet och vid veterinärinstitutet och fordra lika 

 höga löner. 



Grefve Wachtmeister sade, att jag opponerat mig mot, att vid undervisningen teori 

 och praktik skulle gå hand i hand. Det har jag visst icke gjort, utan jag opponerade 

 mig emot, att sådant grofarbete, som borde inläras före inträdet i skolan, där öfvades. 

 Tiden är för dyrbar vid högskolan för att upptagas med sådant arbete. Ehuruväl prak- 

 tiken inom jordbruket är mycket mångsidigare än inom skogsskötseln, har man dock sedan 

 lång tid tillbaka uteslutit undervisning i praktik frän våra landtbruksinstitut, och jag har 

 ej hört någon, som ville häruti göra förändring. Såsom undervisningen bedrifves vid våra 

 landtbruksinstitut, så skulle äfven undervisningen ordnas vid skogshögskolan. 



Vidare sade grefve Wachtmeister, att skogsmännen i allmänhet debatterat denna sak 

 så mycket och voro fullt eniga, samt att endast småsaker skilde dem åt. J.ig såg for 

 några dagar sedan i en tidning en artikel, som icke var anonym utan undertecknad af 

 föreståndaren för en skogsskola, jägmästare Holmgren, som vittnar om motsatsen. Jag 

 vill icke läsa upp allt utan endast början. Den lyder: »Det torde vara tid på, att denna 

 för vår skogsvård så ytterst viktiga fråga med det snaraste bringas till lösning. Väntan 

 härpå har emellertid nu blifvit sä läng, att man, trots den allmänna meningen bland 

 fackmän utan tvifvel är, att den föreslagna lösningen är långt ifrån den bäsla, anser, 

 att en lösning, snart sagdt hvilken som helst, är bättre än ingen. Dä jag emellertid ej 

 delar denna uppfattning, tar jag mig friheten att här i korthet andraga några synpunkter, 

 enligt min mening värda beaktande.» 



Vidare har framhållits behöfligheten af den till högskolan förlagda lägre kurser. 



