SKOGSUNDERVISNINGSFKAGAN. SST*" 



tycker skulle vara ett af de undervisningsämnen, som borde vara grundläggande fur de 

 praktiska näringarna. Men åt det ämnet liar man icke inrymt någon professur. Utskottet 

 har visserligen tänkt sig, att man skulle mera provisoriskt kunna ordna den saken, men att 

 anskaffa speciella lärarkrafter i ett dylikt ämne är pä detta som på så mänga andra om- 

 råden helt enkelt icke möjligt pä grund af våra begränsade ekonomiska resurser. Först 

 med det att man får både laudtbrukshögskola och skogshögskola, om icke precis under 

 samma tak, sä dock under en gemensam ledning, och man sålunda för åtskilliga ämnen 

 kan använda samma lärarkrafter, först i och mod detta kan man räkna pä att erhålla till- 

 räckligt goda lärarkrafter för att få en förstklassig undervisning, som verkligen kan jämföras 

 med universitetens undervisning, 



Beträffande herr Fahléns reservation anser jag densamma innebära ett steg i den rätta 

 riktningen; den pekar ju, liksom för öfrigt i viss mån utskottets motivering, pä att man 

 skall vänja sig vid tanken att en gäng komma fram till en fullständig högskola. Men herr 

 Fahléns reservation skiljer sig frän utskottets hemställan i sä måtto, att reservationen för 

 närvarande endast vill taga ett sh'^ i denna rätta riktning. Den pekar också pä högsko- 

 lan som )«(?/, men nöjer sig med ett utvecklingsstadium, som är afpassadt efter förhanden- 

 varande kraf och möjligheter. Det tyckes mig då, att man borde låta anstå med tanken 

 på en fullständig högskola, tills systerförslaget om en högskola för jordbruksnäringen kan 

 komma fram ur det förberedande stadium, där det nu befinner sig. Idealet torde sålunda 

 vara, att man samtidigt löser högskolefrågan för dessa båda viktiga grenar af vår jordkultur. 



Men ä andra sidan måste man dock medge, att det finnes starka skäl för att i be- 

 tydlig grad förbättra vår högre skosgundervisning. Ingen lär väl heller kunna förneka, att 

 det är ett väsentligt steg till förbättrande af denna högre skogsundervisning, som utskottet 

 nu velat taga. Men då jag likväl anser, att man med detta icke har tagit steget fullt ut 

 till en högskola, kan jag icke värja mig för den tanken, att det skulle vara synnerligen 

 olämpligt, om man icke desto mindre skulle gifva dessa lärare samma löner som uni- 

 versitetslärarna. 



Jag undrar, om andra kammaren verkligen är beredd att taga konsekvenserna af 

 detta. Det skulle ju kunna hända, att vissa andra institutioner, veterinärinstitutet, farma- 

 ceuiiska institutet och kanske framför allt statens centralanstalt för försöksväsendet på jord- 

 bruksområdet, skulle komma med precis samma kraf på löner, alldenstund man mycket väl 

 skulle kunna jämföra dessa anstalter med den undervisningsanstalt, som här är i fråga. 

 Samma konsekvens kan man gifvetvis iii-e draga, om det verkligen vore meningen att få 

 en högskola med de konturer, som jag här frän början angifvit. 



Herr vice talman, pä grund af hvad jag nu sagt tillåter jag mig yrka bifall till den 

 af herr Fahlén vid betänkandet afgifna reservation. 



Dock får jag liksom den siste ärade talaren säga, att det är med en viss tveksamhet 

 jag i dag väljer min ståndpunkt. Ty jag anser, att för den händelse det skulle visa sig 

 lättare och lämpligare att gä den väg, som anvisats af herr Odelberg i hans reservation, 

 nämligen att man icke i är afgör organisationsfiägan, utan endast beviljar anslag till bygg- 

 naderna, sä kommer jag att vid omröstningen vara villig att ge min röst äfven åt eit så- 

 dant förslag. I hvarje fall anser jag mig icke kunna gå med pä vare sig Kungl. Maj;ts 

 eller utskottets förslag. 



Herr Kroiilund : Herr vice talman! I likhet med de tvä föregående talarna skulle 

 jag naturligtvis med glädje ha sett, att här förelegat ett förslag om en stor högskola med 

 tvä fakulteter, en för skogsbruk och en för jordbruk. Att emellertid icke ett sådant för- 

 slag föreligger, anser jag icke vara något skäl alt ställa sig för afslag på den kungl. ^pro- 

 positionen. Tvärtom finner jag, att vi just genom att bygga upp den ena fakulteten, sådan 

 den verkligen bör vara, snarare befordra än försvåra tillkomsten af den andra fakulteten, 

 en högskola för jordbruk. 



Herr Linders ställning i denna fråga är en mera logisk och konsekvent ställning än 

 utskottets. Hans ståndpunkt är; Skogsinstitut och de lägre lönerna! Utskottet har där- 

 emot kommit till ett missfoster och vill ha ett skogsinstitut med universitetslärarlöner. 

 Detta synes mig vara att föra frågan pä afvägar. 



Den synpunkt, som varit bestämmande för herr Linders och alla, som delat hans 

 åsikter, är ju, att utskottets förslag kan medföra farliga konsekvenser genom att framkalla 

 fordringar pä högre löner från andra undervisningsanstalter. Men det är nog ändå, synes 

 det mig, en oriktig utgångspunkt alt endast se pä dessa konsekvenser, när det gäller att 

 bedöma denna stora och vikliga fråga om skogsundervisningen. 



Föreliggande fråga synes mig vara tillräckligt betydelsefull för att kunna bedömas i 



