358* SKOGSUNDERVISNINGSFRÄGAN. 



och för sig. Målet är ju, att vi skola få en ändamålsenlig skogsvård, så att vi på bästa 

 sätt genom en rationell skötsel af skogen kunna utnyttja våra skogstillgångar. 



De sakkunniga lämna ju en del intressanta uppgifter, som bestyrka hvad vi redan 

 förut veta, nämligen att skogen är en af vårt lands största naturtillgångar. De visa, att 

 att skogsmarken i landet upptager öfver hälften af landets areal, under det att den odlade 

 jorden, efter hvad jag nu vill minnas, blott utgör mellan 8 och 9 procent. De framhålla, 

 att skogen för stora delar af värt land är så nödvändig, att dessa delar af landet skulle 

 blifva obeboeliga utan skog, och att skogen för dessa trakter helt enkelt utgör grundvalen 

 för all kultur. Ur skogarna hämta vi ett oerhördt virkesförråd. De sakkunniga påpeka här 

 uti sin utredning, att år 1904 var husbehofsvirket för det året värdt 50 millioner, det trä- 

 kol, som tillverkades samma år, 20 millioner och exporten af virkesprodukter ungefär 200 

 miljoner. Samtidigt med detta oerhörda utnyttjande af våra skogar finna vi, att det i dessa 

 skogar vårdslösas och förfares en enorm mängd virke, som ligger och förmultnar till ingen nytta. 



1896 års skogsvårdskommitté påpekade, alt i Norrbotten och Västerbotten förfaras 40 

 procent af virkesaf kastningen, inom de öfriga norrländska länen och Dslarna 20 procent, 

 samt i öfriga delar af Sverige 5 procent. På samma ^ång har det äfven konstaterats från 

 alla möjliga sakkunniga håll, att vi stå inför en öfverkonsumtion af våra skogar; vi lefva 

 upp helt enkelt årligen en del af vårt skogskapital, och det, om något, borde väl vara 

 ägnadt att öppna ögonen för sakens vikt. 



Undersöka vi sedan orsakerna till detta tillstånd, så finna vi, att dessa äro att söka 

 i en planlös och förödande skogshushållning och en rådande okunnighet om förutsättningarna 

 för en rationell skogsvård samt vidare i en alltför ringa tillväxt af vårt skogskapital. — 

 Det meddelades i första kammaren för en stund sedan, att resultatet af skogstaxeringarna 

 i Värmland hade visat, alt där fanns det 55 kubikmeter virke per hektar skogbärande mark, 

 under det att det med hänsyn till markens beskaffenhet borde varit dubbelt sä mycket. 



Vi ha sålunda helt enkelt lefvat pä vårt öfverflöd och icke ägnat saken tillbörligt 

 intresse, vi ha icke sökt skapa de förutsättningar, som betinga en rationell skogshushållning. 

 Och hvad är dä förutsättningen för en verkligt god skogsvård? Jo, det är naturligtvis, att 

 man skall tillräckligt känna verkliga tillgängen och skogstillväxten i olika delar af vårt land, 

 afverkning-metoderna. beståndens vård, markens egenskaper och betingelserna för virkets 

 konsumerande, kännedom om skogsekonomi, hvarom en talare nämnde, och dylikt. Allt 

 detta afser ju den blifvande högskolan att bibringa oss. Orsakerna till alla brister måste 

 naturligtvis sökas i frånvaron af en läroanstalt, där man kunnat ägna alla dessa frågor en 

 vetenskaplig forskning och ingående systematiska undersökningar. 



Nu afser ju den föreslagna skoghögskolan att bilda ett fält för vetenskaplig forskning, 

 att där möjliggöra objektiva och systematiska undersökningar på skogshushållningens olika 

 områden, att utbilda praktiskt och teoretiskt skolade forstmän, som sedermera kunna hand- 

 hafva en pä vetenskapliga forskningar grundad, rationell och systematiskt ordnad skogs- 

 hushållning. För vinnande af detta mål är det ju alldeles nödvändigt, synes det mig, att 

 vid denna skogshögskola binda skickliga oeh framstående lärare med vetenskaplig utbildning, 

 personer, som pä samma gäng hafva praktisk erfarenhet på skogsteknikens område. För 

 min del anser jag det alldeles omöjligt, särskildt när det gäller det naturvetenskapliga om- 

 rådet, att för mindre aflöningsförmäner än dem, som bjudas universitetslärare, erhålla lämp- 

 liga, första rangens lärarkrafter, för att verkligen ernå det mål man vill vinna. Kunna 

 vi icke erbjuda lärarna i skogshögskolans hufvudämnen samma ekonomiska förmåner som 

 de akademiska lärarna, så komma våra andra högskolor att suga upp de skickliga och 

 dugliga första rangens lärare och lämna kvar andra rangrns lärare åt oss. Och det vilja 

 väl icke de vara med om, som i denna skogsvård och denna skogshushållning se en bland 

 våra allra viktigaste nationalekonomiska förutsättningar. De sakkunniga framhålla på ett 

 ställe i sitt betänkande, att Sveriges ställning i det mellanfolkliga ekonomiska lifvet till 

 väsentlig grad är beroende just på dess skogar, på dess skogstillgång, och om man vill na 

 det mål, som man genom skogshögskolans verksamhet afser, nämligen att få en omsorgsfull 

 vård af dessa våra största naturrikedomar rikedomar, som väl skötta, aldrig sina — så 

 får man väl icke, mina herrar, äfventyra detta mål genom en nedsättning af dessa lärar- 

 löner. Vi få komma ihåg, att våra skogar äro en svenska folkets fideikommisegendom, 

 hvars afkastning vi äga att på bästa sätt tillgodogör^i oss, men hvars kapital vi äro skyl- 

 diga att oföiminskadt och om möjligt i förbältradt skick öfverlämna åt det kommande 

 släktet, hvilket i sin tur pä samma sätt måste ägna den sin omsorgsfulla värd, och för detta 

 mål torde vi icke böra sky de därför nödvändiga uppoffringarna. 



De anmärkningar, som nu äro gjorda mot den kungl. propositionen, synes mig vara 

 rena special- och detaljanmärkningar, anmärkningar, som naturligtvis alltid kunna fram- 



