SKOGSUNDERVISNINGSFRÅGAN. ,561* 



l;uulet äger. Nog går det väl ganska fort, det gEr icke att förneka. Niir oreglerade ämbets- 

 verk skola regleras efter tidsförhållandena, är det väl icke sä långt emellan kommittén får 

 höra, att den är frikostig, när det gäller att anslå höga löner; det har jag hört flera gånger 

 här, men jag ber att få säga, att kommittén hållit sig till den nornialstat, som kommittén 

 en gång beslutat sig för. När den normalstaten framlades för Riksdagen, behagade Riks- 

 dagen höja lönerna iitöfver hvad som där föreslogs. Sedan har kommittén följt normal- 

 staten undan för undan efter af Riksdagen vidtagna ändringar. Är det nu sä här, att Riks- 

 dagen godkänner det förslag, som här är framlagdt, är det väl naturligt, att för den hän- 

 delse kommittén fortsätter att arbeta på de verk, som ännu icke äro reglerade efter nutida 

 förhållanden, kommittén böjer sig för Riksdagens uttalade önskan beträffande så mänga 

 |>rofessorer som möjligt, om det är sä, att de professorer det här gäller nu skola få den 

 liögsta föreslagna lönen. Jag vill dock säga, att kommittén naturligen icke tar illa upp, 

 ifall Riksdagen godkänner Kungl. Maj:ts förslag i denna del. 



När man ser pä detta utskottsbetänkande, är det märkvärdigt att finna, hvilken mång- 

 fald reservationer och olika meningar det funnits, när det gällt att lösa denna fråga. Det 

 synes mig bära vittne om, att granskningen icke varit tillräcklig beträffande inrättandet af 

 och staten för denna skogshögskola. Om det vore så, att den här till godkännande fram- 

 lagda staten skulle kunna tillämpas frän och med nästa är, skulle jag icke ha något emot, 

 att vi nu fattade beslut rörande densamma. Men det lär väl icke gä för sig. Undervis- 

 ningen kan väl icke fullt tillgodoses, förrän byggnaderna blifvit färdiga, förrän medlen till 

 byggandet beviljats och användts. Jag tror, att hvad professorerna beträffar det knappast 

 kan vara möjligt att tillämpa staten redan frän och med nästa år. 



Om man sålunda nu godkänner den af herr Odelberg framställda reservationen, lämnar 

 man Kungl. Maj:ts anslag till att redan nu taga itu med byggnaderna, och Riksdagen finge 

 väl då nästa är pröfva åtskilliga af anordningarna och äfven taga i ompröfning, huruvida 

 man bör införa dessa högre löner, som här äro föreslagna för professorerna. Jag tror, att 

 de icke vore till skada utan tvärtom till gagn, om man följde den vägen, och dä jag efter 

 min enskilda uppfattning icke kan bidraga till att i lönehänseende ställa dessa professorer 

 lika med professorerna vid universiteten och Karolinska institutet, är det mig icke möjligt 

 att framställa annat yrkande än om bifall till herr Odelbergs reservation. Därmed har jag 

 åtminstone velat vara med om att bevilja anslag till de storartade byggnader, inom hvilka 

 institutionen skall verka. Sedan blir man nästa år i tillfälle att mera noga pröfva staten 

 och åtskilliga anordningar än om man nu bifaller Kungl. Maj;ts förslag eller det af herr Daniel 

 Persson framställda yrkandet. Jag yrkar således bifall till den af herr Odelberg vid be- 

 tänkandet fogade resvationen. 



Chefen för jordbruksdepartementet, herr statsrådet Petersson: Herr vice talman, mina 

 herrar! Det mä icke förvåna någon, om jag trots den framskridna tiden anser mig skyldig 

 att, innan denna fräga afgöres genom voteringssedlarna, säga några ord. 



Den talare, som sist hade ordet, slutade med att yrka bifall till herr Odelbergs reserva- 

 tion, som ställer sig pä en rent negativ ståndpunkt i själfva organisationsfrågan, det vill säga 

 den reservationen går ut pä att Riksdagen skall ingenting säga om den undervisningsanstalt, 

 för hvilken man nu skulle anslå eller bereda tillgäng pä medel till rätt afsevärdt belopp, 

 nämligen 693,000 kronor, det belopp som är föreslaget att bygga lokaler för ute pä 

 Djurgärden. 



För mig är det svårt att se, hur det kan finnas några verkliga skäl för en sådan 

 ståndpunkt. Herr Odelberg sökte i Första kammaren anföra skäl för den ståndpunkten. 

 Jag måste säga, att de voro mycket svaga, och jag tror, att kammaren uppfattade dem som 

 sädana ocksä. Ty de skäl, mina herrar, som egentligen anförts i herr Odelbergs reserva- 

 tion, nämligen att utskottet icke hade blifvit enigt, och att Riksdagens ledamöter ej haft 

 tid att läsa propositionen, de två skälen kunna väl i hvarje fall icke väga tungt, när det 

 gäller afgörandet af ett förslag af denna art. Att utskottsledamöterna ej blifvit eniga, är 

 ju icke så synnerligen ovanligt, det har man sett mänga gånger beträffande vikliga förslag 

 och mänga gånger beträffande de allra viktigaste förslag, men det har dock icke fått hindra, 

 att förslagen afgjorts och äfven antagits. Den kungliga propositionen kom till Riksdagen 

 den 15 mars, sålunda för öfver två månader sedan, sä man kan väl icke gärna skylla på 

 den omständigheten, att propositionen kommit för sent och att det icke skulle vara tid att 

 sätta sig in uti frågan. 



Det vore väl för öfrigt mycket besynnerligt, om man skulle anslå medel till upp- 

 förande af så dyrbara byggnader, utan att Kungl. Maj: t och Riksdagen vore pä något sätt 

 öfverens om hvilken organisation som skall flytta in i dessa byggnader. Hur skulle det ha 

 blifvit, om Kungl. Maj:t föreslagit Riksdagen att bevilja inemot 700,000 kronor, för hvilken 



