364* SKOGSUNDERVISNINGSFRÅGAN. 



kommet utaf en stundens nycli. Utredningarna härom ha pågått i 6 års tid, ända sedan 

 1906, och verkligt förfarna ocli sakkunniga män ha lagt grunden och utarbetat själfva 

 grundvalarna till förslaget, och yttranden äro inhämtade från olika korporationer på dessa 

 områden. Det vill därför förefalla mig, som om utredningen är så pass grundlig, så pass 

 tillfredsställande, att man kan hysa tilltro till densamma. Det är på denna utredning, som 

 det kungliga förslaget är byggdt, och ehuru icke det kungliga förslaget i alla hänseenden 

 öfverensstämmer med det uppgjorda förslaget, tror jag, alt den förändring, som är vidtagen 

 i detta fall, kan anses vara en förbättring, och i all synnerhet i det afseende att man har 

 lagt mera ekonomiska synpunkter pä det. Man har försökt att spara in penningar i den 

 män, detta är möjligt, men har försökt göra det, utan att göra förslaget sämre i kvalita- 

 tivt hänseende. 



Jag ber därför, att kammaren ville bifalla den utaf herr Daniel Persson m. fl. afgifna 

 reservationen, som är antagen af Första kammaren, och som ju öfverensstämmer med Kungl. 

 Maj:ts proposition. 



Herr Lttndell : Herr talman! Då jag har instämt i herr Odelbergs reservation, vill 

 jag protestera mot ett ytlrande, som här fällts från statsrädibänken, nämligen att denna 

 reservation stode pä rent negativ ståndpunkt. Det gör den faktiskt inte. Den vill nog gå 

 lika långt som den kungl. propositionen i fråga om tillfredsställande af undervisningskrafvet, 

 och den vill ställa i utsikt den allra bästa möjliga undervisning i skogshushållning; men 

 under utskottets behandling ha åtskilliga goda uppslag i detta ärende kommit fram, hvilka, 

 genom att den kungl. propositionen oförändrad eller — hvilket är nästan detsamma — herr 

 Daniel Perssons reservation antages, icke blifva beaktade. Jag står på samma ståndpunkt 

 och har nästan samma mening, som här blifvit uttalad förut af herr Ekerot, och anser, att i hvad 

 han anförde nog funnos flera synpunkter, som det hade varit goda skäl att nu tillämpa, 

 och som kunde komma fram, om vi finge denna fråga i hvad som rör organisationen sä 

 att säga framflyttad pä ett års tid. Det behöfde icke pä något sätt betyda ett framflyttande 

 af den tid, dä vi kunna fä denna förbättrade undervisning, utan det kan gä lika fort i alla 

 fall, dä, såsom det anfördes i Första kammaren, det är ganska sannolikt, ja, nästan alldeles 

 säkert, att vi icke kunna få detta färdigt förrän 1916. Och därigenom tror jag, att vi 

 skulle komma till ett bättre resultat än det, som dessa nu föreliggande förslag kunna gifva. 



I fråga om namnet, högskola eller institut, lär det väl icke betyda mycket hvilket vi 

 fä. Det är fråga om, huruvida vi kunna få undervisningen så mycket bättre genom att 

 höja lönerna och höja lärarnas ställning. Det tror jag kan vara mycket tvifvelaktigt, ehuru 

 jag icke vill precis alldeles bestrida det. 



Men hvad jag särskildt vill framhålla är, att om vi jämföra skogshushållningen och 

 hvad därtill hör med trädgårdsskötseln och landtbruket och hvad därtill hör, är icke det 

 senare mindre viktigt. Jag anser, att om vi skola ha högskolebildning i ena fallet, böra 

 vi ha det äfven i det andra, och med större berättigande i fråga om landthushällningen 

 än i fråga om skogshushållningen eller åtminstone borde dessa undervisningsgrenar blifva 

 likställda. Jag skulle därför, liksom förut blifvit framhållet, be att fä säga, att jag anser, 

 att det vore det riktigaste och det Ijästa, om man kunde komma fram med förslag i denna 

 riktning pä bägge dessa områden pä en gång Naturligtvis skall det här bli en mycket 

 stor misstämning bland lärarna vid undervisningsanstalten på jordbrukets område, om de 

 blefve tillbakasatta och icke fä .samma ställning som lärarna i skogshuhållning, ty det 

 måste dock erkännas, skogshushållningsundervisningen omfattar ett mycket inskränktare 

 område än landtbruksundervisningen med hvad därtill hör. Om vi skjuta upp lösningen af 

 denna fråga pä ett är, anser jag, att man på samma gång skulle komma fram med något 

 uppslag till en högre undervisning äfven i fråga om landtbrukshushällningen, och jag vill 

 också bestämdt framhålla, att den undervisning i skogshushållning, såsom den nu är före- 

 slagen att organiseras, icke är en högskoleundervisning i detta ords egentliga betydelse. 



Den praktiska undervisningen, som uppgifves skola gä hand i hand med den teo- 

 retiska, må vara bra och kan vara det, men jag tror, att den inskränkning af den förbe- 

 redande kursen, som här är fråga om, nämligen från ett är till fem månader, ovillkorligen 

 innebär en försämring. Jag tror, att de, som skola gä in vid en högskola och fä hög- 

 skolebildning, höra ha följt skogshushållningen på det praktiska området åtminstone under 

 ett är. Fordringarna på landtbruksinstitutens elever gä mycket längre än sä. 



Äfven vill jag säga, att det varit fullkomligt klart för dem som stå på den Odel- 

 bergska linjen, att i fråga om byggnaderna alla skäl tala för deras utförande efter före- 

 slagen plan och att man därmed icke inverkade pä organisationsfrågan, men att man i fråga 

 om organisationen mycket väl kunde gå med på ett uppskof och det med fördel, utan att 

 man tillbakasatte någonting af de fordringar, som kommit fram med afseende på undervis- 



