SKOGSUNDERVISNINGSKKÅGAN. 305* 



ningens förbättrande. Jag tror icUe lieller, att vår skogsundervisning, sSsom den nu är 

 ställd, är sii dålig som det har framhållits, men jag är dock fullt öfverenfe med både herr stats- 

 rådet och an<lra om, att en omläggning och förbättring är befogad i <len omfattning, som 

 Kungl. Maj:ts förslag anger, men jag tror, att i fråga om sättet för utförandet af detta, 

 kunna ock i en del viktiga detaljer meningarna vara delade, och de äro det också i ut- 

 skottsbetänkandet och i de åtföljande reservationerna. 



Jag skall icke t.iga tiden längre i anspråk, utan skall jag endast framställa yrkande 

 om bifall till den af herr (3delberg afgifna reservationen. 



Herr Zttterstrand : Hetr vice talman! För värt skogrika land anser jag det vara 

 af synnerlig betydelse att få vår skogsundervisningsfråga ordnad, sä att vi så snart som 

 möjligt komma ifrån det oefterrättlighetstillstånd, som i detta hänseende nu är rådande 

 — såväl med afseende å byggnads- som organisationsfrågan. Jag har sökt sä samvets- 

 grant som möjligt sätta mig in i såväl de sakkunnigas förslag som den kungl. propo- 

 sitionen och kommit till den öfvertygelsen, att, sävidt jag kan förstå, den kungl. propositio- 

 nen på bästa sätt främjar nu föreliggande frågas lösning. Skola vi vänta, tills vi fä ett 

 förslag, som vi alla kunna godkänna, få vi vänta i evighet. Ett sådant förslag står icke 

 att åstadkomma. Den efter min uppfattning viktigaste invändning, som gjorts mot försla- 

 get, och som understödts från de flesta häll, är den, att man fruktar för, att tiden för den 

 förberedande skogsundervisningen är väl kort. Nu har herr Daniel Persson i sin reservation 

 i allt väsentligt anslutit sig till den kungl. propositionen men pä samma gäng påpekat 

 nödvändigheten af alt man måste se till, huruvida icke någon förlängning skulle kunna ske 

 af tiden för denna förberedande undervisning. Jag ■ delar i det fallet hans åsikter, men 

 hvad jag framför allt anser vara af vikt är, att man i denna fråga så snart som möjligt 

 kommer frän ord till handling; och med anledning häraf, herr vice talman, skall jag be 

 att fä yrka bifall till herr Daniel Perssons m. fl. reservation. 



Herr Byström instämde häruti. 



Herr Nihson i Tånga: Herr vice talman! Jag kunde genom att instämma i herr 

 Linders eller också i herr Ekerots anförande — ty de mynnade ju ut i ungefär samma yr- 

 kande — ha tillkännagifvit min ståndpunkt i denna fråga. Men jag gjorde det icke, och 

 därför skall jag nu be att få tillkännagifva. att, såsom frågan nu ligger, jng nödgas rösta 

 för afslag, det vill säga för bifall till den Odelbergska reservationen. Jag anser nämligen, 

 att meningarna äro sä starkt delade, icke blott i denna kammare och i utskottet, såsom herr 

 statsrådet och chefen för jordbruksdepartementet yttrade, utan äfven bland dem, som nu 

 böra anses såsom sakkunniga, äro meningarna ganska starkt delade beträffande organisa- 

 tionen af denna skogsundervisning. Man behöfver i detta hänseende endast peka pä do- 

 niänstyrelsen, Sveriges kronojägareförbund, Forstmästareförbundet m. fl., som ha väsentligt 

 afvikande meningar beträffande organisationen af denna fråga, och då kan jag icke tänka 

 mig annat, än att denna fråga verkligen skulle vinna på, om den får ligga till sig någon tid. 



Jag ber därför att fä yrka bifall till den vid utskottsbetänkandet af herr Odelberg 

 fogade reservationen. 



Herr Starbäck: Herr talman! Jag kan icke hjälpa, att jag begär ordet för att säga 

 ett par ord i denna fråga. Det är dock en viktig fråga. Det är en fråga, som rör den 

 med afseende pä vårt lands nationalegendom näst viktigaste liufvudnäringen. Det är en 

 fråga som rör den svenska skogen. Och det torde väl ändock kunna anses tillätet, alt 

 andra kammaren ägnar den frågan någon tiil och något litet af en sådan uppmärksamhet, 

 som den nyss förut sä gärna ägnat ät en hel massa andra frågor, som dock genom med- 

 kammarens beslut för närvarande icke kunnat leda till något resultat. 



När nu regeringen har framlagt förslag i denna fråga, som rör en af våra viktigaste 

 näringar, och pä det sättet visat sin omsorg om dessa, skulle det dä vara för mycket 

 att hoppas, att denna kammare också skall visa, att den delar uppfattningen om att denna 

 svenska näring är värd all vår omsorg? Jag kan förslå deras tal, som hoppas att de 

 genom ett uppskof skola få tillfälle att under sommaren studera frågan och måhända 

 härigenom fä en gedignare uppfattning af dess innebörd, men jag kan omöjligt förstå det 

 skäl, som här kanske kraftigast framförts, nämligen att vi skola uppskjuta frågan för att 

 fä den afgjord i samband med landlbrukshögskolefrägan. Herr Lundeli talade om att 

 representanterna för undervisningen på dett.-^ område skulle känna sig tillbakasatta, och 

 därför skulle vi nu icke ordna undervisningen för skogshushållningen. Ja, herr Lundeli, 

 skulle verkligen detta skäl för afslag vinna anklang här i kammaren, då skulle det kunna 

 hända, att personer af herr Lundelis läggning, när en gäng landibrukshögskolan kommer 

 före, svarade: Nej, herr Lundeli, när vi skogsintresserade ville ha vår undervisningsfråga 

 löst, dä ville icke herr Lundeli. Nu vilja icke vi. För utredningen af denna landtbrukets 



