366* SKOGSUNDERVISNINGSFRÄGAN. 



högskol e fråga tillsattes sakkunniga ej förr än den 18 februari 191 1, oaktatlt förre jord- 

 bruksministern, herr Nyländer, själf innan han blef statsråd väckt motion angående landt- 

 brukshögskolan redan vid Riksdagen 1909. Skall nu skogsintresset lida för dessa två års 

 uppskof, hvilket berodde på jordbruksintressets främste målsman i vårt land? 



Jag vill också fästa uppmärksamheten på, att de sakkunniga, som tillsattes, ha afgifvit 

 ett provisoriskt utlåtande, provisoriskt visserligen men fullkomligt klart, att enligt deras 

 mening något samarbete icke skall äga rum mellan landlbrukshögskolan och skogshögskolan. 

 Hvad skulle sålunda ett uppskof innebära, mina herrar? Jo, att när dessa sakkunnigas 

 utredning ligger på bordet, ha vi intet förslag om samarbete mellan dessa båda skolor. 

 Då få vi vänta pä den utredningen och så veta vi icke, när denna fråga blir fullständigt 

 utredd, och under tiden ligger undervisningen på skogsområdet i samma olyckliga läge 

 som hittills. Vilja herrarna verkligen taga detta pä sitt ansvar? Jag skall icke tillåta mig 

 att närmare ingå pä frågan om den förberedande kursen. Men ett faktum är, mina herrar, 

 att man genoni denna anordning söker komma ifrån — man kan väl säga — den pappers- 

 meritdespotism, som vi på många områden i vårt land lidit under. Man försöker genom 

 Kungl. Maj;ts förslag få fram just sådana förmågor på skogsmannabanan — jag skall an- 

 vända ordet skogsmannabanan och icke skogstjänstemannabanan — man söker att på denna 

 bana få in just sådana begåfningar, hvilka i skogen genom pröfningar pä det praktiska 

 området visat sig för denna bana mest kallade. 



Det är det första man vill försöka komma ifrån, nämligen dessa luntor af betyg och 

 intyg och bref och allt möjligt, som nu komma in till skogsinstitutets lärarekollegium, och 

 bland hvilka dess lärare skola gallra. Man vill försöka komma fram därtill, att skogs- 

 högskolans lärare och den förberedande kursens lärare tillsammans skola få en klar upp- 

 fattning om, huruvida den ynglingen eller den ynglingen just har utom mogenhetsexamens 

 teoretiska också de praktiska och rent fysiska förutsättningar, som för skogsmannabanan fordras. 



För det andra har man sökt lägga denna förberedande kurs så, att man därigenom 

 ginge till mötes en önskan som Riksdagen uttalat, nämligen om förkortning af studietiden. 

 En kamrat till mig i statsutskottet, herr Rydén, brukar ofta här i kammaren tala om, att 

 vi skola försöka lägga förhållandena till rätta för medborgarna pä alla områden, så att 

 de så snart som möjligt skola kunna komma ut i lifvet och kunna bilda familj. När nu 

 Kungl. Maj:t söker gä till mötes denna riktiga uppfattning, som Riksdagen också uttalat, 

 då mötes man med invändningar af alla möjliga slag. 



Kungl. Maj:ts förslag i dess helhet har dessutom sökt så tillrättalägga kursfördelningen, 

 att man på denna tid af 3'/n år också får in värnpliktsöfningarna, en omsorg, som jag icke 

 kan finna annat än att äfven den är fullt riktig och lycklig. Skulle däremot den ettåriga 

 förberedande kursen införas, det vill säga i jämförelse med den förra kursen en ökning ske 

 af 6'/., månad, skulle emellertid pä grund af värnpliktsförhållandena hela studietiden för- 

 längas med ett helt år. Det blir tidsutdräkt och kostnader för individen. 



Jag skall, som sagdt, icke längre uppehålla mig vid dessa detaljanmärkningar. Jag 

 skall endast tillägga det, att om herrarna uppmärksamt studera Kungl. Maj:ts förslag, finna 

 herrarna, att de byggnadsarbeten vid Malingsbo, som af Kungl. Maj:t äro föreslagna, i alla 

 händelser komma att behöfvas. Det är nämligen så, att vi ha icke mindre än fem olika 

 årskurser, för hvilka man skall försöka ordna praktiska öfningar, och dä kommer man icke 

 ifrån byggnadsarbetena vid Malingsbo, hvilka för öfrigt enligt min uppfattning i alla hän- 

 delser, äfven om icke alls några kurser förlades dit, borde påkalla Riksdagens uppmärk- 

 samhet, då de utgöra ett säreget gammalt kulturmonument frän svunna tider. 



Jag skall icke förlänga debatten mera, men vill dock till sist säga ytterligare ett par 

 ord. Här ha kommit fram olika önskemål frän skilda håll samt olika detaljförslag. Jag 

 får verkligen säga, att när jag läste utskottets betänkande med olika reservanters önsk- 

 ningar i olika detaljer och här hört samma olika och ytterligare önskemål om olika de- 

 taljer komma fram, kunde jag icke underlåta att erinra mig ett gammalt ordspråk: 7?iii!i 

 ser icic skogen för bara träd. Så är förhällandet i detta fall, men jag skulle lifligt hoppas, 

 att andra kammaren här verkligen såge på den svenska skogen och försökte vårda dess intressen. 



Jag ber. herr talman, att få yrka bifall till herr Daniel Perssons reservation. 



Med herr Starbäck förenade sig herrar Svensson i Skönsberg, Karlsson i Fjäl, Nydal, 

 Liijedah/, Wijk och J/ossberg, 



Härefter bifölls herr Perssons i Tallberg reservation med 13S röster mot 50, som 

 tillföllo herr Odelbergs reservation. 



