368* SKOGSAUMINISTRATIONEN. 



villkor i öfrigt, Vi bestämde, ä kronojord inom visst å mariven utstakadt område under en 

 tid för hvarje gång af hiigst tio år med andras uteslutande med arbete belägga och sig till- 

 godogöra mineralfyndigheter at andra slag, än som enligt I § grufvestadgan kunde utgöra 

 föremål för inmutning, med rätt för koncessionsinnehafvaren att, därest vid upplåtelsetidens 

 utgång dylik upplåtelse fortfarande blefve af Riksdagen medgifven, äga företräde till öfverens- 

 kommelse om fortsatt arbete med fyndighetens tillgodogörande på de villkor. Vi då på grund 

 af sig företeende omständigheter kunde finna godt bestämma, 



än äfven It sådan koncessionsinnehafvare för den tid, hvarunder koncessionen beviljats, 

 upplåta erforderlig mark för vägar samt för anläggning af verkstäder och arbetarbostäder, med 

 skyldighet för koncessionsinnehafvaren att för sålunda ät honom upplåtna förmåner gälda 

 visst årligt arrende, som skulle bestämmas genom särskild uppskattning före upplåtelsens 

 medgifvande. 



Enligt hvad Riksdagen i skrifvelse den 24 maj 191 2 anmält, har Riksdagen bifallit 

 ifrågavarande proposition. 



Hvad Vi och Riksdagen sålunda beslutat meddelas Eder härigenom tdl kännedom. 

 Stockholms slott den 6 juni 1912. 



(;USTAF. 



Alfred Prtcrsson. 



Beslut af allmännare intresse, yttranden m. m. 



Angående fyllnadsarfvode till vikarie för skogsrättare. 



Uti underdånig skrifvelse den 27 mars 1912 hade domänstyrelsen af anförda skäl 

 gjort framställning om beredande af fyllnadsarfvode till vikarie för skogsrättare. 



Vid föredragning af detta ärende har Kungl. Maj:t förklarat, att den, som förordnas 

 att under vakans eller tjänstledighet för sjukdom uppehålla skogsrättares befattning, skall äga 

 uppbära full skogsrättaraflöning, hyresersättning, där sådan förekommer, jämväl däri inbegri- 

 pen, eller ock för hans person rätt till bostad och vedbrand, samt att hvad för ändamålet er- 

 fordras utöfver tjänstgöringspeningarna skall utgå afanslaget till skogsundervisningen och 

 skogshushållningen i allmänhet. 



Ändring af § i i lagen ang. värd af enskildes skogar i syfte att bättre 

 trygga skogens återväxt. 



K. Maj:t har genom nådig remiss anbefallt Domänstyrelsen att afgifva underdånigt 

 utlåtande öfver en af 191 1 års skogsvårdsstyrelsemöte gjord framställning om vidtagande 

 af åtgärder för sådan ändring af i § i lagen den 24 juli 1903 angående vård af enskildes 

 skogar, att ansvarigheten i fråga om betryggande af äterväxten efter vanskötsel af skogsmark 

 varder lika, vare sig ägaren till marken eller annan, till hvilken afverkningsrätt upplåtits, 

 gjort sig till vanskötsel skyldig. 



Såsom stöd för framst-ällningen har mötet anfört: »Af motiven till sagda paragraf torde 

 tydligt framgå att — där ägare af skogsmark är i anledning af öfverdrifven afverkning från 

 afverkningsrättsinnehafvares sida ansvarig för vidtagande af för återväxtens betryggande er 

 forderliga åtgärder — ansvarigheten åtföljer äganderätten till fastigheten, så att äfven efter 

 följande ägare, som härleda sin äganderätt från upplåtaren af afverkningsrätten, äro i om 

 förmäldt hänsende ansvariga. För den händelse skogsmarkens ägare själf verkställt afverk 

 ningen, vore det emellertid icke lika väl sörjdt för att de behöfliga återväxtåtgärderna kom 

 mit till utförande. I sådant fall torde allena den allmänna hufvudregeln att den, som låti 

 vanskötsel komma sig till last, är pliktig att vidtaga de erforderliga återväxtåtgärderna gälla, 

 och det vore sålunda den afverkande skogsmarksägaren ensam, som under angifna förut- 

 sättning kunde tagas för hufvudet, men icke hans efterträdare i äganderätten. Detta syntes 

 vara en inkonsekvens i lagen, och det torde väl näppeligen kunna anföras något skäl, 

 hvarför ansvarigheten i skogsåterväxtafseende skulle vara mindre, om markägaren själf sköflat 

 skogen än om detta skett genom annan, som fatt afverkningsrätten till sig upplåten.» 



Domänstyrelsen instämmer i mötets uttalande att ansvarigheten i skogsåterväxtafseende 

 bör vara lika vare sig markägaren själf eller afverkningsrättsinnehafvare orsakat vanskötseln. 

 Däremot häller styrelsen före, att med hänsyn till bestämmelserna i lagens 4 och 5 §§, äfven 

 för närvarande ny ägare kan blifva pliktig, eller i hvarje fall finna med sin fördel förenligt, 

 att vidtaga erforderliga åtgärder, och att sålunda den af mötet påyrkade ändringen icke är af 

 behofvet oundgängligen påkallad. — Likvisst vill styrelsen, då onekligen I § i sin nuvarande, 

 affattning kan anses lämna ett visst stöd för den uppfattningen att ny ägares ansvarighet 



