OM GALLRINGSKÖRSÖK. 389* 



Om man alltså i praktiken vid samma tidpunkt i allmänhet varit 

 tämligen ense om, huru en gallring lämpligast skulle verkställas, ha åter- 

 igen åsikterna härom under olika tidsskeden varit synnerligen växlande. 

 Redan en kortare öfverblick af litteraturen i ämnet torde kunna gifva 

 något vittnesbörd härom. 



Den äldsta uppgift om gallring anses enligt Carl von Fischhach 

 (1) ha förekommit i den under något af åren 1514 — 1519 utfärdade första 

 wlirttembergska skogsordningen, men fanns i hvarje fall i den tredje 

 skogsordningen af den 16 maj 1526 (se Hau<; II), hvarigenom således 

 Wiirttemberg är det land, där gallring först föreskrifvits. I en hel mängd 

 andra tyska skogsordningar (se B.\UR I) från 16: och i yrde århundradena 

 talas också om lämpligheten utaf borttagandet af en del trädindivid ur 

 ungskogarna. Under midten af 1700-talet sker dock härutinnan en om- 

 svängning, i det att enstaka skogsordningar (se V. SCHUPFER I) förbjuda 

 gallring eller blott tillåta afverkning af torra träd. Många författare 

 från denna tid anse också gallring för skadlig. — 



Den förste tysk, som mera ingående behandlat gallringsfrågan, är G. 

 L. Hartig (I), hvilken äfven först nämnt ordet »Durchforstung» (år 1791). 

 I sin »Lehrbuch fiir Förster > utvecklade han närmare sin åsikt om gall- 

 ringens utförande. Han framhåller betydelsen af att i hvarje bestånd 

 då och då undertryckta träd borttagas, så att de dominerande stammarna 

 kunna växa ännu bättre. Skogsbeståndets fulla slutenhet får emellertid 

 ej brytas förr än man har för afsikt att göra en slutafverkning och upp- 

 draga nytt bestånd. I tvifvelaktiga fall må man hällre låta för mycket 

 än för litet träd stå kvar i bestånden, och man bör återkomma med 

 gallringen först så snart torra och undertryckta individ åter finnas att 

 borttaga. — De hartigska gallringsreglerna kunna sammanfattas på ungefär 

 följande sätt ; 



Man börjar ej med en gallring förr än beståndet rensat sig; man 

 borttager blott alldeles undertryckta stammar och man återkommer med 

 gallringen blott hvart 2o:de eller 3o:de år. (I bestånd af Ijusbehöfvande 

 trädslag torka dock träden efter endast svag gallring så pass fort, att 

 enligt denna metod stora kvantiteter virke bort ruttna bort!) 



Hartigs samtida Heinrich von Cotta hyllade till en början samma 

 åsikter och rekommenderade för barrskogen gallringar endast hvart 2o:de 

 år med strängt bibehållande af slutenheten. Senare förordar han vid 

 iitglesning af tätare trädgrupper borttagande af svagare stammar, äfven 

 om de ej äro undertryckta och framhåller, att ju oftare gallringen åter- 

 l<ommer, desto bättre. Gentemot de hartigska principerna framhöll Cotta 

 (I) som regler för gallringen : 



i) man begynner med gallringen, innan träden rensat sig, 



