3gO* GUNNAR SCHOTTE. 



2) man tillåter ej i de unga bestånden att stammar bli undertryckta och 



3) man återkommer med gallringarna så ofta som möjligt. 

 COTTA framhåller vidare att gallringar böra verkställas, äfven om 



de ej lämna behållning, och utgifterna härför må då likställas med kultur- 

 kostnaderna. — COTTAS åsikter vunno i princip gillande af många skogs- 

 män, medan i praktiken Hartigs konservativa gallringsregler länge blefvo 

 härskande. Den stora auktoritet, som Hartig åtnjöt, torde äfven bidragit 

 till att hans uppfattningar kunnat spåras bland äldre skogsmän ända in 

 i senare tid. COTTAS förslag kommo däremot mera att tillhöra framtiden. 

 Betecknande härför är VON Wedekinds (I) yttrande i det år i844utgifna 

 Cotta-albumet: »Heinrich Cotta skref icke blott för år 1844, han skref 

 också för 1944.» 



De hartigska gallringsprinciperna blefvo emellertid tidigare motsagda 

 i Danmark, där C. D. F. RewentloW i ett föredrag 181 1 i Videnska- 

 bernes Seiskab (se Oppermann I) framkom med helt nya synpunkter 

 för gallringarnas utförande. Han förordade en beståndsskötsel, hvilken 

 samtidigt som den medgaf stora och värdefulla mellanafverkningar, 

 producerade grofva gagnvirkessortiment på en omloppstid, som han be- 

 räknade i nära öfverensstämmelse med senare tiders räntabilitetskraf. ' 

 Reventlows förordande af starka beståndsvårdshuggningar verkade grund- 

 läggande för den speciella danska gallringsmetod, som sedermera utveck- 

 lats af flera framstående danska skogsmän; se vidare härom å sidan 421*. 



Bland tyska skogsmän, som lutade åt de åsikter COTTA förfäktade, må 

 särskildt nämnas W. Pfeil. Denne var öfver hufvud taget en motståndare 

 till hvarje schablonmässig uppfattning och framhöll, hurusom gallringen 

 måste utföras olika med hänsyn till trädart, ståndort, afsättningsförhållanden 

 samt målet för skogsvärden i hvarje särskildt fall, d. v. s beroende på 

 hvilka virkessortiment man vill frambringa. Pfeil ville återkomma med 

 gallringarna oftare än hvart 2o:de — 3o:de år. 



För tidiga och starka gallringar uttalade sig E. AndrÉ redan år 

 1832 liksom hans samtida Chr. Liebicii, som är bekant under namnet 

 skogsreformatorn från Prag. Båda gingo till extrema ytterligheter mot 

 de då allmänt brukade svaga gallringarna. Mot dessa radikala och som 

 farliga ansedda förslag uppträdde .särskildt Cll. HuNDESHAGEN och för- 



' Reventlow var en märklig föregångsman, i det att han förfäktade ungefär samma 

 meningar, som sename framburos af Pressler. Han menade, att ett skogsbruk borde kunna 

 förränta sig och de kapital, som voro nedlagda däri, och att det kunde ordnas med finan- 

 siella hänsyn och således vara underkastadt samma lagar som andra industrier. För omlopps_ 

 tidens bestämmande resonerade han enligt Oppermann (I) ungefär på följande sätt: skogen 

 är mogen, när dess årliga tillväxt inbringar mindre ränta (4%) på det kapital, som träden äro 

 värda, där de växa. 



