OM GAI.LRINCSKORSOK. 



391 



ordade sena gallringar, som dock kunde få upprepas ofta. Bland för- 

 fattare, som uttalade sig för COTTAS gallringsprinciper, må särskildt nämnas 

 W. H. GwiiNNEK. Däremot stod Carl Stumi'F (I) i sitt arbete af år 

 1849 i hufvudsak på den gamla hartigska ståndpunkten. Han ville be- 

 vara bestånden tätt slutna. Vid svag gallring borttog han fullkomligt 

 undertryckta träd och hans starkaste gallringsgrad bestod i borttagande 

 af träd, som äro nära på undertryckta. Stumpf pläderade för ganska 

 sena gallringar och ville återupprepa dem mera sällan såsom hvart 10 — 

 15 år för björk och lärk, hvart 20^ — ^25 år för gran och hvart 25 — 30 år 

 för bok och ek. Så sent som år 1870 gifver han i 4:de upplagan af 

 sitt arbete alldeles samma riktlinjer för gallringen. 



Ett fastare grepp på gallringarnas betydelse hade LEOPOLD Grab- 

 NER, som beräknade att omkring 50 % af en skogs afkastning skulle 

 kunna uttagas såsom gallringsvirke. 



Carl Heyer ägnar i sin Waldbau (1854) gallringsfrågan särskild 

 uppmärksamhet. Han uttalar där om gallringar de bevingade orden: 

 Grundregeln beträftande tiden för gallringarnas utförande, för deras upp- 

 repande och styrka ligger i de tre orden: tidigt, ofta och måttligt.'» 

 Ehuru H. i allmänhet håller strängt på slutenhetens ständiga bevarande, 

 anför han äfven fall, då förhärskande träd böra få falla för yxan. — 

 Först i C. VON F1SCIIBACHS arbeteafår 1856 (I) finna vi i den tyska 

 skogslitteraturen uttalade åsikter, som närma sig de modernare åskåd- 

 ningarna i gallringsfrågan. Han förordar tidiga och ofta återkommande 

 gallringar och nöjer sig ej blott med borttagande af undertryckt skog, 

 utan i regel skola äfven behärskade stammar borttagas. I vissa fall må 

 också i äldre skog gallringen utföras i den härskande trädklassen för att 

 på bästa sätt befordra kronans utbildning och tillväxten hos de kvarstå- 

 ende stammarna. 



En mera modern ståndpunkt i gallringsfrågan intager också, såsom 

 ju var att vänta, Pressler (I). Han framhåller gallringens dubbla ända- 

 mål att dels främja en rationell vård af de träd, som uppbära beståndens 

 hufvudsakliga tillväxt, dels att samtidigt tillåta ett tillgodogörande af 

 mellanbeståndet. Han sparade de »nyttiga stammarna» (se närmare sid. 

 416*) och afverkade »skadliga stammar». En mellanstående grupp »lik- 

 giltiga träd» afverkade han först, när deras värde-tillvä.xt-procent sjönk 

 under den fastställda hushållningsräntan. — 



En särskild skola i beståndsvården bildar BERNARD BORGGREVE, 

 som med sin »Plenterdurchforstung» uppväckte en stark strid i skogs- 

 kretsarna i Tyskland på 1880- ochi89o-talen. Men liksom det i gallrings- 

 frågan på senare tider knappast gifvits något nytt, som ej tidigare ut- 

 talats af andra, så har äfven BORGGREVES metod haft föregångare. 



