392 GUNNAR SCHOTIE. 



SCHUPFER (I) har nämligen påvisat, att en voN Brocke redan 1775 ut- 

 talade sig för borthuggande af de gröfsta träden i bokskogen, tankar 

 som mycket påminna om BORGGREVES Plenterdurchforstung. — BORG- 

 GREVE håller bestånden intill det 6o:de året starkt slutna och borttager 

 endast bland de undertryckta träden hopplösa individ, men öfvergår 

 sedan till att med lo-åriga mellanrum hugga bland de förhärskande 

 och härskande träden. Han bygger då på de medhärskande och be- 

 härskade trädens utvecklingsmöjligheter. Vid dessa hvart io:de 

 år återkommande gallringar borttager han 10 — 20 % af virkesmassan. 

 Första gången tages likväl i gynnsamt belägna nord- och östsluttningar 

 eller, där god tillgång finnes på dåliga och fula träd, 25 eller undantags- 

 vis 30 % af virkesmassan. Huggningarna skola sålunda, under det att 

 den vanliga omloppstiden på omkring 100 år ökas till omkring 140 — 

 160 år — och villkorligt ännu mera — väsentligen riktas på förväxande 

 och härskande stammar. 



Ungefär samtidigt, som BORGGREVE framlade sina synpunkter, fram- 

 kom Gustav Wagener (I) med reformatoriska förslag i rent motsatt 

 riktning. Wagener vill nämligen hugga mycket starkt i under- och 

 mellanbestånden och spara de mera snabbväxande individerna. Han för- 

 ordar äfven att uppdraga bestånden tämligen glest (omkr. 1,5 — 2 meters för- 

 band) och syftar till att på kortaste tid erhålla största kvantitativa till- 

 växt. En viss betänksamhet hyser han dock mot att allt för mycket 

 utglesna tallbestånden å mager mark. 



En förmedlande ståndpunkt mellan BORGGREVES och Wageners sy- 

 stem intager H. BoRGMANN (I) genom sin gruppvisa »ljushuggnings-gall- 

 ring. » 



Fullt genomförda studier af gallringsproblemet framvisade GuSTAV 

 Kraft (I, II) i ett flertal arbeten. Medan han till en början helt stod 

 på låggallringens ståndpunkt, förordade han senare bibehållandet af 

 underväxlen och förberedde på så sätt i Tyskland gallringar ofvanifrån. 

 I samma syfte hade något tidigare H. v. Salisch (I) uttalat sig. 



Flertalet af 1880- och iSgotalets tyska författare såsom H. VON 

 Furst, K. Gayer, T. Lorev och H. Ed. Nev intaga ungefär en och 

 samma ståndpunkt i gallringsfrågan, i det de förorda tidiga gallringar 

 för att gifva träden i ungdomen tillräckligt utrymme. De erkänna äfven 

 nödvändigheten af att i blandade bestånd uthugga dominerande exemplar 

 af mindervärdiga trädslag för att skydda och gynna utvecklingen af de 

 värdefullare trädarterna. Däremot tillåta de blott i undantagsfall afverk- 

 ving af härskande träd i rena bestånd. — För utförande i praktiken 

 äfven i Tyskland rekommenderades de i det följande nämnda franska 

 gallringsmetoderna särskildt af LoREV (I) år 1891 och biträder han då 



