OM GALLRINGSKÖRSÖK. 395* 



och det, som icke längre kan göra nytta. Danskarna arbeta således sam- 

 tidigt i beständens båda »etager». Vid gallringen i det öfre har man 

 förnämligast penningeutbytet i ögonsikte, i den undre markviirden. — 



I den norska skogslitteraturen är det egentligen A(;n.\K B.xrtii (I), 

 som först mera ingående redogör för de olika metoderna för gallring 

 (tyndingshugst). Gallringen underifrån anser han närmast som en »be- 

 standspleie», medan han kallar gallringen ofvanifrån för »stammepleie». — 



I den rika ekonomiska litteraturen i Sverige under 1 700-talet och 

 början på 1800-talet finnas en hel del uttalanden om utgallring af träd 

 i skogsbestånden. Mera utförligt behandlas dock gallringsfrågan först af 

 I. Ad. Ström (I). I sin handbok för skogshushållare står han de hartigska 

 principerna mycket nära. Han använder ordet hjälpgallring och förordar 

 dess verkställande så snart de undre kvistarna hos träden börja torka. 

 Inga andra träd böra borttagas än de, som äro kufvade, hvilket lätt synes 

 på deras korta toppskott och tvinande kvistar. Han ger dock ett visst 

 berättigande åt något starkare gallring, när han framhåller, att då flera 

 träd stå tätt tillsammans, så att de utsuga musten för hvarandra, utan att 

 någotdera är undertryckt, är det nyttigt, att endast det träd, som är fris- 

 kast, och lofvar bästa tillväxten, kvarhålles och att de andra borthuggas, 

 såvida andra träd finnas på alla sidor af dessa pä lagom afstånd efter 

 skogens ålder. Som emellertid sådan huggning lätt leder till missbruk, 

 varnar Ström för borthuggandet af andra träd än de som äro tydligen 

 »tvingade» i växten och hafva svaga toppskott, utan att sakkunnig och på- 

 litlig person leder huggningen. Hjälpgallringen bör återkomma hvart 

 io:de eller 2o:de år. I fjärde upplagan af samma arbete (1846) skildrar 

 Ström gallringen på samma sätt som tidigare. 



C. L. Obbarius' (i) synes vara böjd för tidiga och tämligen starka 

 gallringar, ehuru han af praktiska skäl inser, att hjälpgallringen ej kan 

 börja förr än vid 20 eller 30 års ålder och upprepas först hvart i5:de 

 eller 2o:de år. Som norm för gallringens utförande nämner han den 

 lämpligaste längden på kronan och anser, att tallen ända till sitt 6:te till 

 io:de lefnadsår bör hafva alla kvistar lefvande, men sedan hållas så tätt, 

 att de nedre grenarna dö och den friska kronan endast upptager halfva 

 trädets längd. Efter 25 eller 30 års ålder bör endast '/a af stammens 

 längd hafva lefvande kvistar. Beträffande granen anser han, att beståndet 

 bör hållas så tätt, att vid 30 års ålder de friska kvistarna upptaga halfva 

 trädets längd. Vid 50 år bör en Vs af trädet bära krona och vid 70 år 

 V4 däraf — Utglesning af fröträdsställning kallar Obbarius för ljus- 

 huggning. — 



