396* GUNNAR SCHOTTE. 



G. Segerdahi. (I) nämner som hufvudregel för hjälpgailringarnas 

 utförande, att blott »förtryckta» stammar böra borttagas och att endast sä 

 mänga stammar utgallras, att de kvarlämnade frodigare stammarna äga 

 väl ett nödigt, men ej öfverflödigt utrymme för sin fortväxt, d. v. s. 

 att deras kronor ej böra ingripa inuti hvarandra, men nätt och jämnt nä 

 hvarandra och skugga marken. Vidare framhåller Segerdahl, att då 

 man i Tyskland funnit lämpligt att återkomma med hjälpgallringarna hvart 

 10 år, bör man i Sverige, där skogen växer hälften långsammare, för- 

 nya gallringarna endast hvart 2o:de år, »hvilket äfven öfverensstämmer 

 med de få erfarenheter, man hos oss äger». — 



C. T. A Björkman (I) står vid sin redogörelse för gallringen unge- 

 fär på samma ståndpunkt, som de tyska skogsförsöksanstalterna pä den 

 tiden, med ännu någon påverkan af hartigska principerna. Han framhåller 

 nämligen, att trädkronornas grenar böra äfven efter gallringen gripa in 

 uti hvarandra och, ehuru det är regel att vid hjälpgallring borttaga de 

 undertryckta träden samt de, som inom kort tid synas komma att blifva 

 undertryckta, så kvarlämnar man dock jämväl en del af de senare, hellre 

 än att genom deras aflägsnande förorsaka afbrott i sammanhanget träd- 

 kronorna emellan. — 



Han tänker sig att gallringen bör börja 



för björk vid 15 — 20 års ålder) förnyad gallring hvart 



» tall, lärk och ek " 20 — 25 » ) 10 — 15 är 



» gran och bok » 25 — 35 » » » hvart 20 — 25 » 



C. G. HOLMERZ (I) har i det närmaste samma ståndpunkt, men tänker 

 sig synbarligen, att den mellersta hjälpgallringsgraden (se kapitel III i 

 denna uppsats) som han kallar »normal», får ske något starkare än hvad 

 samtida författare rekommendera, i det han vid denna gallringsgrad äfven 

 borttager behärskade träd. — HOLMERZ kallar också utglesning af frö- 

 trädsställningar för ljushuggning. 



Ett nytt lif i beståndsvården i vårt land blåste UNO Wallmo är 

 i8q7 genom sitt arbete Rationell skogsafverkning» (I). Påverkad af 

 den franska gallringsmetoden samt af BORGGREVE fördömer han kraftigt 

 den dä rådande svaga hjälpgallringen och förordar en gallring, som sker 

 uppifrån i beståndet. Efter BORGGREVE kallar han sin metod för bläd- 

 ningsgallring eller, som han särskildt senare (Wallmo II) älskar att kalla 

 den, stamvis blädning. Hans huggningsmetod skiljer sig från BORGGREVES 

 därigenom, att han tidigt ingriper med gallring ofvanifrån och borttager 

 »vargar», hopplösa träd, skadade träd m. m. Han borttager likvisst ej 

 {7//(Z fula träd, om beståndets slutenhet härigenom skulle rubbas. Vid 

 beståndets 50 — 6o:nde år betecknar han sin afverkning som ljushuggning. 

 Han är naturligtvis mycket rädd om underväxten och om behärskade träd 



