398* GUNNAR SCHOTTE. 



I den senast utkomna svenska skogshandboken ha JULIUS och Haller 

 (I) beskrifvit galhingen delvis efter Skogsförsöksanstaltens första arbetspro- 

 gram. De nämna dock intet om krongallringar. Deras svaga gall- 

 ring, motsvarande försöksanstaltens rensningshuggning, medelstarka gall- 

 ring (försöksanstaltens svaga låggallring) och starka gallring äro näm- 

 ligen samtliga låggallringar. 



På senaste tiden har slutligen ERNST ANDERSSON vid skötseln af 

 en del bruksskogar tillämpat starka gallringsmetoder efter principer, som 

 han betecknat såsom strängt ekonomiska. Gallringen skall med hänsyn 

 till styrkan i beståndens yngre år naturligtvis vara mindre än tillväxten, 

 men närmar sig denna vid beståndens medelålder. Vid gallringar i äl- 

 dre skog tages mera än tillväxten, och gallringen öfvergår härigenom 

 så småningom i slutafverkningen. För att i möjligaste mån bibehålla 

 full produktion bör i regel icke på en gång uttagas så mycket, att 

 slutenheten efter gallringen understiger 70 % af full slutenhet. I yngre 

 bestånd sker afverkningen med hänsyn till kvalitetens förbättrande i alla 

 dimensionsklasser, emedan på ett eller annat sätt felaktiga träd vanligen 

 finnas i alla dimensioner. Sedan detta under de först upprepade gall- 

 ringarna skett, och god kvalité uppnåtts, vill ANDERSSON, att värdetill- 

 växtprocenten skall vara afgörande, och som han beräknar att grofva 

 stammar fortare minska sin värdetillväxtprocent än klenare, så komma 

 vid de senare gallringarna företrädesvis grofva stammar att skördas, 

 hvilket han äfven anser förmånligt, därför att de klenare stammarna 

 därigenom få tillfälle att utväxa. — (Dessa principer äro i hufvudsak 

 helt kort berörda i ANDERSSONS (I) föredrag vid Skogsvårdsföreningens 

 möte 191 i). 



I det närmaste på samma ståndpunkt i gallringsfrågan står ARVID 



Nilsson (I). 



Gallringsfrågans utveckling i Europa skulle sålunda i korta drag 

 kunna sammanfattas ungefär på följande sätt. I skilda länder ha obe- 

 roende af hvarandra uppstått och utvecklats olika hufvudriktningar. 

 Först i en senare tid ha dessa olika system blifvit allmännare kända äfven 

 utöfver hemlandets gränser och mer eller mindre sammanförts med inom 

 andra land förut använda gallringsmetoder. Sålunda har den s. k. låggall- 

 ringen sitt ursprung och hufvudsakliga hemvist i Tyskland. Medan under 

 1700-talet och förra hälften af 1800-talet endast rensningsgallring (bortta- 

 gande af döda och döende träd) samt svag låggallring i allmänhet ansågs 

 nyttig, arbetade sig så småningom åsikten om lämpligheten af allt starkare 

 låggallringar fram. Ansatser till bevarande af underväxten som mark- 



