OM GAI.LRINCISFÖRSÖK. 399* 



skydd gjorde sig först gällande genom Krai-ts inlägg och vunno allt större 

 beaktande. - I Frankrike hade däremot sedan gammalt bedrifvits kron- 

 gallring, ehuru den först under senare tredjedelen af iSootalet sattes mera 

 i system. — Oberoende af dessa skilda riktningar utbildades redan ti- 

 digt i Danmark en mera fri, på en gång ekonomisk och markskyddande 

 beståndsgallring, som stod de franska grundprinciperna nära, men som 

 först genom Metzger blef uppmärksammad i öfriga europeiska länder. 

 — Som en reaktion mot den tyska, schablonmässiga gallringen uppträdde 

 dels Borggreve dels Heck, hvilken sistnämnde förordade en fri gall- 

 ring, mycket liknande den danska beständsvården. De båda hufvud- 

 systemen låggallring och krongallring upptogos båda i skogsförsöksan- 

 stalternas internationella förbunds arbetsprogram af år 1903, i hvilket 

 äfven åtminstone den starka låggallringen gjordes mindre schablonmässig 

 genom att tillåta borttagande af spärrvuxna och sådana förväxande träd 

 som »vargar» etc. 



I vårt land ansågs länge den tyska svaga låggallringen som den 

 allena saliggörande gallringsformen. Endast på ett fåtal välskötta bruks- 

 skogar i mellersta delarna af landet började så småningom en mera ra- 

 tionell starkare låggallring att användas, och man insåg slutligen äfven 

 lämpligheten af att spara underväxten. Först genom Wallmos entusi- 

 astiska pläderande för beståndsvårdshuggningar blef emellertid intresset 

 i landet allmännare för såväl starkare låggallringar som krongallringar. 

 En mera allmän beståndsvård fördröjdes likväl i praktiken dels af ett 

 visst motstånd och tröghet hos den gamla skolans män, dels ock fram- 

 för allt på grund af förvaltningsområdenas storlek. På sista tiden kan 

 nog — mest kanske på grund af Ernst Anderssons energiska fram- 

 hållande af gallringsfrågans ekonomiska betydelse — ett särskildt in- 

 tresse för gallringar och ga 11 rings försök förmärkas. Äfven på vissa af 

 statens stora skogsdistrikt ha gallringarna blifvit allt allmännare, hvar- 

 vid förutom U. Wai.LMOS välbekanta arbete på detta område, särskildt 

 C. G. BarthelsONS exempel och initiativ äro förtjänta att bevaras i 

 minnesgod hågkomst. 



Till slut vill jag rörande terminologien för beståndsvårdshuggningar 

 framhålla några synpunkter. Wallmo (II) har föreslagit, att alla gall- 

 ringar ofvanifrån böra kallas blädningar, stamvis blädning, därför att 

 med hjälpgallring enligt äldre svenska handböcker af BJÖRKMAN och 

 Holmkerz m. fl. betecknats en gallring underifrån. Jag har svårt att 

 följa logiken häri. Ordet blädning har nog i allmänhet långt tidigare 

 användts i betydelse af direkt föryngringshuggning och bör därför bi- 

 behållas för detta begrepp. Från prioritetssynpunkt borde egentligen 

 gallringen ofvanifrån (éclaircie par le haut, Hochdurchforstung) kallas hög- 



