OM GALLRINGSKORSOK. 41?* 



i) dominerande stammar, som med fullt utvecklade kronor bilda det 

 öfre kronslutet, 



2) efterbiifna stammar, hvilka ännu bidraga till kronslutet, men 

 hvars största krondiameter ligger lägre än motsvarande diameter hos de 

 dominerande träden: denna grupp bildar således liksom beståndets andra 

 etage, 



3) undertryckta stammar, hvars toppar stå helt under de domine- 

 rande trädens kronor, 



4) döende eller döda träd. 



Med stöd af dessa trädklasser upptog det nämnda arbetsprogram- 

 met trenne gallringsgrader eller 



a) den svaga gallringen, som blott borttager de döda träden, 



f>) den måttliga gallringen med borttagande af förutom torra äfven 

 döende och undertryckta träd samt 



c) den starka gallringen, som slutligen borttager äfven de efter- 

 biifna (senvuxna) träden. 



Vid de tyska försöksanstalternas föreningsmöte i Stuttgart den 8 

 juni 1878 beslöts ett tillägg i ofvannämnda program, hvarigenom den 

 svaga gallringen äfven skulle få omfatta döende träd — ett beslut, som 

 så föga förbättrade gallringsprogrammet, att det i vår tid, med den ut- 

 veckling beståndsvården fått, icke minst i vårt land, nästan väcker löje. 



Krafts klasser. 



Det är egentligen den preussiska öfverjägmästaren GfSTAV Krak r, 

 som genom ett flertal arbeten fört gallringsfrågan framåt. Han uppdelade 

 är 1884 (I) träden i 7 klasser, däraf 5 hufvudgrupper. Dessa, de s. k. 

 Kraftska klasserna, som kommit till användning vid skogsundersökningar 

 och systematiska gallringsförsök i flera länder, äro: 



1. Förhärskande stammar med, utan undantag, kraftigt utvecklade 

 kronor. 



2. Härskande stammar, som i regel bilda hufvudbeståndet, och ha 

 förhållandevis väl utvecklade kronor. 



3. F"öga medhärskande stammar. Kronorna äro ännu tämligen nor- 

 malt utbildade och likna i detta hänseende den andra trädklassen, men 

 äro förhållandevis svagt utvecklade och hopträngda, ofta med redan på- 

 börjad försvagning, såsom t. ex. med något torra grenar i kronans 

 kant, hos eken äfven ofta med början till en knäböjd växt af kronans 

 grenar. Denna tredje klass utgör den undre gränsen af det härskande 

 beståndet. 



4. Behärskade stammar. Kronan mer eller mindre förkrympt och 

 sammantryckt, antingen från alla sidor eller blott från två, eller också 



