OM GAI.LRINfJSKORSOK. 42 1* 



framför allt i den analysering af olika stamklasser, sorn han utfört. Det 

 är blott skada, att framställningen är så bredt lagd, att den just 

 därför ej väcker det intresse, den annars förtjänade. 



Danska gallringar. 



Besläktad med dessa gallringsformer är också den af Sciirodkr (I) 

 i Danmark för bokskog använda gallringsformen, som beskrifvits i före- 

 gåenile kapitel. 



Denna gallringsform blef först bekant i den internationella skogs- 

 litteraturen genom C. Metzi;f:r på grund af hans ;>Dänische Reisebilder». 

 Metzcier (I) har åskådliggjort gallringsformen genom att tala om följande 

 fyra stamklasser: 



I. Hufvudstammar, eller sådana, som på grund af sin rakstammig- 

 het och sina likformiga kronor böra på allt sätt gynnas. 



2. Skadliga sidostammar, som skada nuvarande eller blifvande de- 

 lar af hufvudstammarnas kronor och därför böra borttagas. 



3. Nyttiga sidostammar, som befordra uppkvistningen af hufvud- 

 stammarna till afsedd höjd och därför böra bibehållas. 



4. Indifferenta stammar eller sådana, om hvilka det f. n. icke kan 

 afgöras, huruvida de i framtiden kunna bli ett hufvudträd eller blott komma 

 att tillhöra underbeståndet. De böra därför till en början skonas för 

 afverkning, tills vid en kommande gallring deras utveckling och värde 

 närmare kan bedömas. 



Denna gallringsform och dessa slamklasser ha sedan varit mycket 

 omnämnda i den tyska skogslitteraturen under namn af »dansk gallring» 

 och danska stamklasser. Under samma benämning ha dessa stamklasser 

 via Tyskland äfven införts i den norska skogslitteraturen och upptagits 

 i arbetsprogrammet för den forstliga försöksstationen på Solberg. Tuv. 

 Kl. ER (I) har dock härtill lagt en särskild klass, framtidsstammar, samt 

 definierat de olika grupperna på följande sätt: 



I. Hufvudstammar. Dessa utgöra, som namnet säger, beståndets 

 väsentliga beståndsdel. Det är dessa stammar, som man särskildt bör 

 lägga an på att vårda, så att, när hufvudafverkningen på allvar skall 

 begynna, så många som möjligt af dessa må ha utvecklats till växt- 

 fylliga och värdefulla träd. De sparas vid gallrhigarna. 



II. Skadliga sidostammar eller träd, som äro till skada för det öf- 

 riga beståndet — för såväl hufvudstammarna som för efterföljande III 

 och IV stamklassen — antingen genom att be.skugga, trycka eller för- 

 tränga andra och bättre stammar. De borttagas alltsei. 



III. Framtidsstammar. Dessa äro de fullt lifskraftiga elementen i be- 



