450'=' LITTERATUR. 



tet. Och dä borde väl förf. kunna tillåta äfven andra forskare att arbeta 

 efter samma metoder. 



Vi återgå nu till författarens egna undersökningar. Med stöd af dessa 

 uttalar sig förf. om tallens könsdivergens sålunda: »ehuru 'genotypiskt' mo- 

 nöcisk gör sig hos lapplandstallen gällande en allmän och under vissa be- 

 tingelser mycket påfallande sträfvan mot trimonöci, nämligen i utbildandet 

 af individ, hvilka ett visst år producera uteslutande eller öfvervägande blom- 

 mor af blott ena könet. » Denna företeelse benämner han könsdivergens, 

 och han uppfattar den »såsom följd af individens vegetativa tillstånd och 

 vegetationsbetingelserna, såsom dessa öfver hufvud finna uttryck i blomnin- 

 gen». Förf. framhåller, att det förefinnes en positiv korrelation könen emel- 

 lan sålunda, att träden sträfva att samtidigt utveckla båda, fastän med olika 

 intensitet. De individ, som ha starkast blomningstendens, blifva monöciska. 

 Träd, som äga svag blomningstendens öfver hufvud taget, framvisa blommor 

 endast af det kön, hvars tendens är starkare, hanliga eller honliga. Så upp- 

 stå de enkönade individen. Resten är steril. Dessa af förf. omnämnda olika 

 tendenserna hos individen äro ju dock åtminstone delvis beroende af inre 

 egenskaper hos dessa, kanske rent af ärftliga sådana eller med andra ord 

 rasegenskaper! Uppträdandet af monöciska individ med det ena eller det 

 andra könet öfvervägande förklarar förf. på liknande sätt. Antalet individ, 

 hos hvilka honblomningen dominerar, synes vara tämligen konstant och är 

 öfverhuf\-udtaget mycket litet. Hanblomningen är i regel mycket intensivare 

 än honblomningen. 



Äfven vid skogsgränsen synes tallen i regel under sina första blomnings- 

 är utveckla endast honblommor. A yngre, upp till 35-åriga tallar är han- 

 blomningen starkt inskränkt. Förf. framhåller härvid, att könstendensen är 

 underkastad en så småningom försiggående förändring under tallens lefnad. 

 Orsaken härtill antager han vara att söka däri, att individets allmänna vege- 

 tativa verksamhet ständigt ändras under tillväxten. A försvagade individ har 

 förf. alltid funnit hanblomningen öfvervägande. .Skada är, att förf. ej här 

 illustrerar sin framställning med bilder, helst efter fotografier af olika kraftigt 

 utbildade, i olika blomning stadda tallar. Icke en enda bild meddelas i af- 

 handlingen. Anda upp i öfversta tallgränsen har förf. träftat blommande 

 tallar. Man »kan därför som tämligen säkert säga, att blomningen upp mot 

 den polära skogsgränsen ej företer någon nämnvärd, i hvarje fall ingen ome- 

 delbart iakttagbar afmattning. Någon 'blomningsgräns' gifves ej för tallen.» 

 A de öfversta tallbuskarna synes hanblomningen mera försvagad än hon- 

 blomningen. 



I senare delen af sitt arbete framhåller förf., att blomningsär och kotteår 

 ingalunda motsvara hvarandra hos tallen. Är 1902 var inom det af förf. 

 undersökta området ett godt blomningsär för tallen, men trots detta blef ej, 

 här liksom på så mänga andra ställen, är 1903 något kotteår, detta till följd 

 af ogynnsamma betingelser för kotteanlagens utveckling. Förf. antager, att 

 kotteanlagen i allmänhet förstöras antingen under blomningsårets höst eller 

 under den därpå följande våren. Förf. synes ej ha tänkt sig någon skade- 

 görelse under själfva blomningstiden! Verkliga kotteår inträfifa inom det un- 

 dersökta området och sannolikt längs hela den polära skogsgränsen i Fenno- 

 skandia hvart tredje — fjärde är. Under de sista 15 åren har kotteår här in- 



