TAXERINGEN AF SVERIGES SKOGAR. 19 
Kolumnen längst till höger upptager till jämförelse de med bino- 
mialformeln erhållna teoretiska talen, utvisande den »ideala» variant- 
fördelningen. 
Medeltalet af de mätta bönornas längder är 24,;6 mm. Hur långt 
från detta värde ligger nu möjligen undersökningsobjektets verkliga medel- 
tal, d. v. s. det stora medeltalet af längderna hos det slags bönor som 
undersökts? Med andra ord, hvilket är det största möjliga felet hos det 
beräknade medeltalet? 
Genom att jämföra den funna och den ideala variantfördelningen 
öfvertygar man sig först om att tillräcklig öfverensstämmelse råder för 
att binomialkurvans lagar skola vara tillämpliga. Så är i detta exem- 
pel händelsen. I motsatt fall söker man genom uppdelning af materia- 
let erhålla grupper med nöjaktig variantfördelning. 
Sedan uträknas medelafvikelsen hos de uppmätta längderna efter 
Y pu? d 
den ofvan angifna formeln s = + fr > Resultatet blir 2,71 mm. 
n 
Det är af vikt att denna siffra motsvarar den för undersökningsobjektet 
typiska medelafvikelsen, hvarför man måste låta materialinsamlingen fort- 
skrida så längt, att den funna medelafvikelsen blir närmelsevis konstant. 
Detta sker dock i regel tämligen snart. 
Medelafvikelsen var 2,71 mm. och hela antalet undersökta individ 
558. Enligt förut gifna regler fås medeltalets sannolika fel 
od FASOS: 2,71 
V558 
felet är fem gånger större, alltså + 0,39 mm. Rättaste uttrycket för 
medellängden är därför 24,36 + 0,39 mm. 
= + 0,078 mm. Det praktiskt taget största tänkbara 
Om man nu skall kunna tänka på att tillämpa denna metod vid en 
skogstaxering, så måste sättet för protokollsföringen möjliggöra en långt 
gående uppdelning af den taxerade ytan. Den af kommissionen före- 
slagna beståndsvis förda längden är därför oundgängligen nödvändig. 
Likaså ha vi tänkt oss, ehuru det ej utsäges i betänkandet, att oafsedt 
beståndsgränser, längden skulle afslutas för hvarje kilometer. Härigenom 
uppdelas taxeringsytan i kilometerlånga, d. v. s. en hektar stora prof- 
ytor, hvilkas inbördes variationer sedermera kunna jämföras med den 
ideala variantfördelningen. i 
Under förutsättning att härvid nöjaktig öfverensstämmelse uppnås, 
torde en analys af resultatet komma att te sig på ungefär följande sätt. 
Antag, att vi erhållit individens maximala fel = 500 &, en siffra, som 
