TAXERINGEN AF SVERIGES SKOGAR. 35 
växer bestämdt och säkert, så att den snart kan taga igen sig, om den 
sköttes omsorgsfullt och om ej människan hejdlöst öfverafverkar den: Skulle 
däremot taxationen gifva ett för lågt resultat, skadar det ej att därigenom 
varnas för öfverafverkning, som nog lätt bedrifves utan lockelse. 
Jägmästare P. O. Welander" Jag tror att vi allesammans äro ense däri 
att en uppskattning af Sveriges skogar för beräknande af tillväxten skulle 
vara af nytta och betydelse i många afseenden. Vi äro också ense om att 
lagbundenhet genomgår naturen samt att vi måste nöja oss med en sanno- 
likhetskalkyl. Man måste därvid söka få fast mark, d. v. s. man måste veta, 
såsom kommissionen säger, hur långt man kan drifva sannolikhetskalkylen 
eller hur låg procent af skogen man kan taxera. Man får icke nöja sig med 
för stor felgräns, därför att det är icke endast virkesmassan, vi vilja veta, 
utan äfven tillväxten och hur stor afverkningen är. För att få reda på vir- 
kesmassan måste man vidare känna arealen. I fråga om alla dessa uppgifter 
måste man nöja sig med närmevärden. Jag tror icke att riksdagen skulle 
vara med om att bevilja penningar till uppskattning af skogstillgången om 
man icke samtidigt kan beräkna huru mycket det årligen afverkas i Sverige. 
Således måste man afväga alla dessa faktorer, innan man sätter i gång det 
hela. 
I hvad mån nyssgjorda matematiska framställning är tillämplig på taxe- 
ring kan jag nu icke bedöma, och det skulle vara af stort intresse att få veta 
huru många, som verkligen känna sig öfvertygade. Jag vill dock säga att 
detta om variationskalkylen innebär något nytt, som icke finnes i det betänkande, 
som kommissionen framlagt. Och då detta senare tydligen vidhålles oför- 
ändradt och således fortfarande föreligger till afgörande af statsmakterna vill 
jag fråga: hvad står det i kommissionens betänkande om denna själfkontroll? 
Jo där står att man taxerar upp skogen till den procent, som man tror vara 
tillräcklig, och sedan skall man uträkna resultatet dels för denna högsta pro- 
cent, d. v. s. för samtliga linjer, dels för lägre procenter, motsvarande hvar- 
annan, hvar fjärde linje o. s. v. Genom att jämföra dessa resultat med 
hvarandra skall man få svar på frågan hvilken procent man vågar taga vid 
taxeringen, beroende på om afvikelsen är mer än 10 procent i förhållande 
till högsta taxeringsprocenten. Men äfven om en lägre tax.-procent ej afviker mer 
än 10 procent från resultatet af samtliga linjer kan den lägre taxeringspro- 
centen icke vara giltig, ty dess resultat måste afvika med mer än 10 procent 
från den verkliga virkesmassan eftersom den andra också hade någon af- 
vikelse. 
Jag anser därför icke att själfkontrollen är bevisad — i kommissionens 
betänkande åtminstone är den icke klargjord. Är det nu så att här finnes 
en matematisk grund för denna sannolikhetskalkyl angående lämpligaste tax.- 
procent är det nödvändigt, innan man sätter undersökningen i gång att detta 
blir af kompetenta personer utredt. Om det därvid bevisas att denna fel- 
lag är tillämplig och giltig vid skogsuppskattning, då kommer frågan i ett 
1 Då de läsare, som icke voro närvarande vid sammanträdet, sannolikt finna, att 
många repliker gentemot jägmästare P. O. Welander icke korrespondera med hans yttran- 
den, så beror detta därpå, att jägmästare Welander företagit korrigeringar i referatet 
af sina yttranden, som sträcka sig icke blott till formen, utan också till det sakliga inne- 
hållet. 
Redaktionen, 
