46 DISKUSSIONEN. 
Nu har såsom här också sagts under diskussionen kommit in ett nytt 
moment för frågans bedömande, då man framhållit den matematiska kontrol- 
lens företräden, hvilket icke blifvit tillräckligt betonadt i kommissionens be- 
tänkande. Man kan nämligen kontrollera taxeringsmetoden icke blott genom 
att plocka ut olika taxeringslinjer och jämföra medeltalet af dem med medel- 
talet af alla taxeringslinjerna, utan man kan såsom här påpekats äfven dela 
upp de olika taxeringslinjerna i vissa enheter t. ex. på en hektar hvardera, 
hvilka delar således äro en kilometer långa. Man får då flera jämförelse- 
möjligheter därigenom, att man på olika sätt kombinerar dessa mindre enheter 
och sammanställer dem i olika grupper och på så sätt får en mångfald af 
jämförelser. 
Jag kan icke riktigt förstå, huru, då vi här kommit in på en diskussion 
om sannolikhetsberäkningar i allmänhet, en forstman kan vilja sätta i tvifvel 
användbarheten af sannolikhetskalkyler vid skogstaxering. Därigenom måste 
han ju underkänna all linjetaxering, som alltid är grundad på sannolikhets- 
beräkning. 
Här är icke fråga om huruvida linjetaxering är den riktiga metoden eller 
om man genom linjetaxering grundad på sannolikhetskalkyl kan komma till 
exakta medeltal, utan här är frågan: huru stor procent behöfver man taxera, 
för att felet skall begränsas till det högsta tillåtna. 
I sitt betänkande har kommissionen medgifvit, att den har tänkt sig olika 
sätt, hvarigenom det sannolika fel — som vidlåder hvarje skogsuppskattning, 
hvilken taxeringsprocent som än användas — kunde begränsas till hvad kom- 
missionen angifvit. Men vi kunde icke angifva något sätt såsom absolut 
säkert, och därför hafva vi ansett oss böra föreslå ifrågavarande försökstaxering 
i Värmland. Enligt min uppfattning är det sannolikt, att resultatet af denna 
försökstaxering kommer att visa, att den taxeringsprocent kommissionen före- 
slagit är tillräcklig för att begränsa felprocenten till den praktiskt lägsta 
tänkbara. Men om det verkligen skulle visa sig att detta icke blir förhål- 
landet utan man behöfver utsträcka taxeringen ytterligare, är ju icke så stor 
skada skedd. Då det gäller en så stor sak som denna skogstaxering, skall 
man riskera något. Får man icke genast ett resultat som stämmer, så måste 
man utvidga försöket. 
Den siste ärade talaren sade, att vi borde gå hvarandra till mötes och 
ge efter på hvar sitt håll. Genom att denna försökslinjetaxering, som vi före- 
slagit, faktiskt går öfver sådana områden, där en fullständig upptaxering är 
gjord, kan man ju lätt få fram vissa jämförelser med verkligheten, hvilken vi 
anse representeras af den fullständiga uppmätningen, så att i detta fall hafva 
vi till en viss grad redan gått hvarandra till mötes. 
Hvad beträffar olikheten i kommissionens och den norrländska skogs- 
kommitténs förslag, så är denna olikhet i själfva verket icke stor. Kommittén 
har i hufvudsak kommit till precis samma resultat som kommissionen. Skill- 
naden ligger däri, att norrlandskommittén föredragit att minska arealen, på 
hvilken en viss procenttaxering skulle ske och i stället öka taxeringsprocenten 
på detta område. Den har tagit ungefär hälften så stor areal och i stället 
fördubblat taxeringsprocenten. Således skulle felprocenten då blifva densamma, 
eftersom minskning i arealen är proportionell mot ökningen af taxeringspro- 
centen. För min del kan jag icke tro, att därmed är något vunnet. Det är 
tvärtom ett sämre sätt att gå till väga, ty vi sträfva ju icke efter att med 
