TAXERINGEN AF SVERIGES SKOGAR. 47 
försöket få erfarenhet om taxering af så liten areal, som de föreslagit. Det 
blefve för dyrt att fullständigt taxera så stor areal, som skulle erfordras för att 
med försöket uppnå, hvad som afses. Vi måste i stället nöja oss med en 
mindre taxeringsprocent och hälla oss vid den större arealen för att få ett 
säkert resultat och göra en proftaxering på denna, såsom kommissionen föreslagit. 
Kostnadsfrågan var anledningen — något som jag gärna kan tala om — som 
mest bidrog till att vi begränsade vårt förslag till hvad det nu är. Då vi 
arbetade, var redan en motion väckt i riksdagen, hvari begärdes ett anslag 
af 50,000 kronor för ändamålet. Detta hade ett visst inflytande på oss. Hade 
vi trott, att vi kunde ha fått 100,000 kronor, så hade vi icke haft något emot 
att göra försöket i större utsträckning, men att begära ett sådant belopp an- 
sågo vi vara högst inopportunt. 
Den norrländska skogskommittén har nu föreslagit 66,000 kronor, och 
doktor Hesselman har framlagt en liten modifikation i försökstaxeringen i 
Värmland, såsom herrarna nyss hörde. Jag skall icke repetera detta. Bägge 
dessa saker skall kommissionen med nöje, tror jag, biträda och om så be- 
höfves, göra en framställning till Kungl. Maj:t, så att i det hänseendet icke 
någon olikhet behöfver existera. 
Alla ha erkänt, att det är en stor tanke det här gäller, och att det är 
ett viktigt mål, som man sträfvar till med det arbete vi här planera. Jag 
tycker då, att det är synnerligen beklagligt, att här ifrån fackmän framställas så 
många betänkligheter mot förslaget, att detta så att säga inför allmänheten miss- 
tänkliggöres. När man icke kan bjuda på en bättre metod, som kan ersätta, 
hvad vi föreslagit, hvarför skall man då rifva ned det ännu så länge, då vi 
endast hålla oss till frågan om ett område för försök? Hvarför skall man 
fordra för att tillämpa denna metod, att hvar och en skall förstå och kunna 
bevisa allt rörande den matematiska lag, på hvilken den grundar sig? 
Det är icke alla, som hafva studerat probabilitetskalkyl tillräckligt mycket 
för att kunna deducera fram dess formler. När man uppställer en sådan 
fordran, är det som om någon, hvilken ville verkställa en beräkning och 
därtill kunde begagna sig af logaritmer sade:jag vill icke använda logaritmer 
till denna beräkning, ty jag kan icke själf räkna ut dem! Resonemanget är 
lika oklokt i ena som i andra fallet. 
Man må gärna medge, att försiktighet är en dygd, men vi må också er- 
känna, att försiktighet, för långt drifven, leder till oföretagsamhet, och att den 
också kan leda till att stora fruktbärande idéer och tankar blifva sönder- 
smulade. För högt ställda kraf på utredning kunna leda till att genom in- 
vändningar, tvister och tvekan det icke blir något af med själfva saken. Det 
har man sett exempel på. Skulle vi icke för en gångs skull kunna kasta bort 
de små synpunkterna och se denna stora tanke så, som den är värd att ses. 
Skulle vi icke kunna taga risken och försöka få fram frågan och låta de små 
skiljaktiga meningarna vika! 
Jägmästaren Ernst Andersson. Jag har ingen anledning att bidraga till 
förlängande af diskussionen, ty jag tror, att, då jägmästare Pettersons utredning 
föreligger i tryck och litet hvar får tid att sätta sig in i saken, icke många 
tviflare skola återstå. 
För ofrigt förefaller det, som om de vid diskussionens början diver- 
gerande åsikterna redan börjat konvergera mot kommissionens förslag. 
Ärendet har varit remitteradt till domänstyrelsen, som icke haft något 
