"'TAXERINGEN AF SVERIGES SKOGAR. 49 
kommissionen och har, såsom vi alla hörde, nyss hållit ett briljant anförande. 
Men däri förekom den passus, att han vore ledsen öfver att fackmännen ställde 
sig tveksamma inför kommissionens förslag och hemställan. Med anledning 
af dessa ord ber jag få svara, att det nog icke är så farligt med denna tve- 
kan och det är blott emedan jag har en sådan åsikt som jag ber att få 
behålla ordet ett par minuter. 
De herrar, som yttrat sig i afton, hafva ju varit mera parter i saken. 
De ha affattat utlåtanden, som här ligga framför oss och de ha måst försvara 
sig. Därvidlag hafva de kommit med en del påståenden, men såsom vi hört 
hafva ju åsikterna brutit sig endast mellan kommissionens förslag och mellan 
herr Welanders förslag. Hofstallmästaren Tamm har ju nämligen nyss in- 
stämt i kommissionens förslag och således för sin del fränträdt den norr- 
ländska skogskommitténs hemställan. 
För egen del får jag säga, att jag tror obetingadt på detta kommissio- 
nens förslag, ty det är det enda som har det matematiska underlaget, låt nu 
vara att det hvilar på den s. k. sannolikhetskalkylen. Men så mycket förstå 
vi alla af matematik, och med de exempel som här framställts först af dok- 
tor Hesselman och sedan af jägmästare Petterson bör det vara tydligt, att 
det icke ligger någon risk i att vi försöka oss på att genom en så låg pro- 
centtaxering, som här är fråga om, värdera Sveriges skogar. Vi anse ju att 
vi icke hafva råd att kosta på så värst mycket penningar, och detta torde 
icke heller behöfvas. 
Då jag för ett par tre år sedan på ett skogsmöte på Hasselbacken 
framhöll nödvändigheten af att en taxering af Sveriges skogar ägt rum, så 
tänkte jag mig och uttalade äfven att kostnaderna härför borde bestridas af 
skogsvårdsafgifterna, men jag har nu ingen invändning att göra mot att kost- 
naderna betalas af statsmedel, då det ju är en rikssak det gäller. 
Jag är, såsom jag förut sagt, öfvertygad om att det finns ett verkligt 
matematiskt underlag för detta kommissionens förslag. Under de sista två 
dagarna har jag försökt så godt jag kunnat att sätta mig in i förslaget och 
ju mera jag tänkt på det och sökt göra jämförelser mellan förslaget och 
huru det efter mina egna erfarenheter i saken i verkligheten skall taga sig 
ut, desto säkrare har min öfvertygelse blifvit, att förslaget är godt. Och jag 
får verkligen bocka mig för kommissionens förslag och säga, att det är väl 
funnet. Det är gifvet att svårigheter komma att möta. En sådan svårighet 
är bestämmandet af arealen, ty våra gamla landtmäterikartor från förra år- 
hundradet lämna åtskilligt öfrigt att önska framför allt beträffande förhållan- 
det mellan produktiv mark och impedimenter. Svårigheter komma, som sagdt, 
här att yppa sig, men äfven här är väl meningen att låta sannolikhetskal- 
kylen verka, så att man genom linjemätningen får reda på hvad som är pro- 
duktiv och hvad som är inproduktiv mark, ty att gå efter våra gamla kartor, 
det lyckas nog icke. En annan svårighet är tillväxtundersökningarna. Att 
bestämma virkesmassan genom undersökning är nog det lättaste om man 
blott får reda på arealen, men sedan komma tillväxtundersökningarna. Dessa 
böra dock icke heller bli omöjliga att utföra. Man kommer att mäta trädens 
tillväxt vid brösthöjd och vid 6 meters höjd från marken. Bäst vore natur- 
ligen, om man kunde taga tillväxtmåttet midt på stammen, men det stöter på 
absolut omöjlighet. Man måste väl utgå från erfarenhetsrön. Och då di 
mensionen och tillväxten blir känd vid brösthöld och på 6 meters höjd från 
Skogsvårdsföreningens Tidskrift 1910. 4 
