50 DISKUSSION. 
marken, samt höjden blir känd, så kan man nog förskafta sig ganska kon- 
stanta tal för alla olika fall. 
Det ena med det andra gör att jag böjer mig för kommissionens för- 
slag och kan blott på det allra lifligaste önska, att riksdagen måtte acceptera 
detta, såsom här förut har sagts, storstilade förslag om att taxera de svenska 
skogarnas tillväxt. Å 
Jägmästare Welander. Friherre Adelswärd uttryckte sin förvåning och 
beklagade sig öfver att från fackmannahåll gjordes anmärkningar så att för- 
slaget misstänkliggjordes. Ett sådant yttrande hade jag icke väntat. Om 
jag framställer ett förslag — och någon annan skulle söka sätta sig in i 
förslaget och så godt han förstode söka bearbeta och förbättra det, så skulle 
jag för min del tacka honom i stället för att klandra honom. Jag tycker 
att det skulle kunna förstås, att hvad som här från fackmannahåll anförts 
afsett förbättringar i metodens utförande och därest detta icke blifvit insedt, 
kan jag för min del förklara att det varit min afsikt med mina inlägg här 
afton. Hvad hela skogkommittén beträffar, så är den också af den tanken. 
Hvad beträffar det att vi skulle räcka hvarandra handen, så är det dock 
icke så att i kommitténs förslag inneslutes vår reservation. Jag anser att 
man bör undersöka skogstillgången med en säker procent. Mitt förslag afser 
ju ett mindre område och man kan icke begära att o,2 procents taxering 
skall där vara tillämplig, såsom jag ock framhållit. 
Jägmästaren Wedholm. Då herr Welanders största bekymmer höres vara, 
att det skulle innebära bortkastade penningar om kommissionens förslag an- 
toges, torde vara skäl tillse huru risken härför ställer sig vid de båda olika 
förslagen. 
Kommissionen vill för en kostnad af omkring 50,000 kronor taxera 
1,500,000 hektar eller hela Värmland med en låg procent. Herr Welander 
vill för 33,000 kronor taxera endast 300,000 hektar med en hög procent. 
Jag undrar om icke risken för onödigt arbete är större enligt det senare för- 
slaget, ty om det visar sig, såsom anledning är att förmoda, att vi hade 
kunnat komma till ett godt resultat för 300,000 har mycket billigare, då är 
jag rädd att vi hafva kastat bort pengar. Men om det visar sig efter genom- 
förande af kommissionens förslag, att viicke hafva funnit hvad vi sökt, nämligen 
en fullständig säkerhet för metodens riktighet, hvad är då risken? Vi hafva 
ingenting kastat bort utan hafva blott att fortsätta litet längre, men de 50,000 
kronorna äro väl använda och använda för försökstaxering af en stor areal, 
hvilket ju är det önskvärda. Jag tror, att det för statsutskottet är större risk 
att förorda Welanders förslag än kommissionens, ty i ena fallet gör man på 
försök ett öfverarbete, som är onödigt, men i andra fallet gör man endast 
ett nödvändigt arbete, som på sin höjd behöfver kompletteras en smula. 
Friherre Adelswärd. Jag ville blott med anledning af herr Velanders 
senaste yttrande säga, att det visserligen icke var min mening — och jag 
torde väl icke heller hafva uttalat mig så — att jag ansåg det vara oriktigt, 
att kommissionens förslag underkastades anmärkningar, och att andra förslag 
framställdes. Därigenom är icke saken misstänkliggjord. Men jag har den 
uppfattningen, att herr Welander här i afton har framhållit, att han omöjligen 
kan tro på de påståenden och antaganden, som kommissionen i sitt betänkande 
gjort. Han har sökt visa, att de skulle vara oriktiga, men utan att kunna be- 
visa det. Han har blott sagt, att han icke ror på dessa beräkningar, och att 
