52 DISKUSSION. 
lertid icke komma till detta resultat utan behöfva wi ytterligare uppgradering. 
Man har hittills användt gradering af marken efter den relativa höjden å 
skogsbeståndet, men efter hvad vi hörde af doktor Lovéns intressanta före- 
drag, så skulle boniteten äfven växla lagbundet med berggrunden. Kanske 
skulle vi således i stort sedt kunna draga upp bonitetsgränserna efter den 
geologiska beskaffenheten hos marken. Men ett är nödvändigt, nämligen 
att vi på ena eller andra sättet klassificera marken efter produktionsförmåga 
och utföra denna uppgradering på så sätt, att vi efteråt kunna säga: så och 
så mycket mark ha vi af olika godhetsgrader, som tillsammans enligt upp- 
skattningen endast producera så och så mycket, men som hvardera vid bättre 
skötsel böra kunna producera så och så mycket d. v. s. tillsammans så och 
så mycket mer än nu. Enligt hvad skogsförvaltaren Kixr, omnämnt har 
man äfven gjort så i Norge. Där har man redan kunnat kalkylera, att man 
med något så när god skötsel af beståndet borde kunna bringa upp tillväx- 
ten till: dubbla siffran. 
Doktor  Hesselman. Gentemot herr Welanders invändningar mot och 
tvifvel på sannolikhetskalkylen vill jag endast säga, att sannolikhetskalkylen 
är utvecklad af bl. a. den store matematikern Gauss, som lefde för ungefär 
hundra år sedan. Jag vet icke, om herr Welander är lifförsäkrad, men är 
han det och icke tror på denna kalkyl, så bör han icke inbetala premierna. 
Försäkringsbolagen äro nämligen stödda på beräkningar, som han icke tror 
på. Om kalkylen kan tillämpas på skogen, därpå kan ingen bestämdt svara, 
men den saken får man veta genom försöket. 
Öfverjägmästare ”Wallmo. När jag sade, att jag bockade mig för kom- 
missionens förslag, så glömde jag att säga, att jag å andra sidan anser att 
herr Welanders förslag verkligen icke hvilar på någon riktig matematisk 
grund. Visserligen kunna vi taxera ett mindre område på 50- å 100,000 
hektar mycket noggrant 1 fråga om tillväxten och allt sådant. Men för att 
sedan få kännedom om i hvad mån en lågprocentig taxering är riktig, så 
måste ju samma område taxeras till denna låga procent för att få en jäm- 
förelse till stånd mellan därvid erhållna resultat och det riktiga. Men å ett 
dylikt smärre område verkar naturliga sannolikhetskalkylen vid en lågpro- 
centig taxering mindre tillförlitlig än när det gäller ett större område exem- 
pelvis ett helt län, och sålunda står man lika oviss om taxeringsprocentens 
behöfliga storlek, då det gäller ettstörre område. Jag tror således att vi kunna 
ena oss om att herr Welanders metod bestämdt icke hvilar på matematisk 
grund.  Själfkontrollen är den enda riktiga och möjliga, då det gäller taxe- 
ring i stor skala som här är fråga om. 
Beträffande herr Jonssons anförande, så har han rätt i det att vi böra 
försöka åstadkomma en bonitetsuppdelning, och det passar då bra, att göra 
detta på samma gång som vi undersöka skogstillgången. Jag har förut fram- 
ställt förslag om att i stället för att sätta bonitetsiffrorna från 1 till 0,9, 0,8 
etc. så borde man tvärtom gå från siffran 1 och därunder till 2, 3 ÖR STAVA 
Det blir lättare för folk att förstå gradering af marken efter dess förmåga 
att frambringa skog per hektar. Vi böra sålunda utgå från hvad marken, 
rationellt skött, kan i medeltal afkasta per hektar. Om marken sålunda för- 
mår i bästa fall producera 1 kubikmeter per hektar, kallar man boniteten 1. 
Kan den producera 2 kubikmeter per hektar, kallar man boniteten 2 o. s. v. 
