60 DOMÄNSTYRELSENS FÖRNYADE YTTRANDE ANGÅENDE FÖRSÖKSTAXERINGEN. 
som om de glesa bestånden i öfre landets skogstrakter, måste ett flertal dylika 
försök förutsättas. 
En försökstaxering af hela Värmland med dess olika vattensystem och vatten- 
delare, dess bygd och obygd, vore af synnerligen stort värde. Styrelsen har i sitt 
underdåniga utlåtande den 7 sistlidne april i detta ärende framhållit, att afståndet 
mellan taxeringslinjerna och deras riktning därvid måste på lämpligt sätt afpassas 
efter förhållandena. Deras riktning bör i allmänhet bilda rät vinkel mot längd- 
sträckningen af landskapets höjder, hvilket i regeln ej kan för ett större område 
uppnås med allenast ett linjenät. Det är möjligt, att denna allmänna regel, som 
för mera begränsade områdens taxering ofta påkallat användande af olika linjenät 
för skilda delar däraf, ej heller kan helt åsidosättas vid taxering af större områden. 
Sannolikt är ock, att med afseende på sådana områden den odlade bygdens fördel- 
ning inom desamma spelar en afgörande roll vid bestämmande både af linjenätets 
riktning och af afståndet mellan linjerna, hvaraf vid konstant bredd hos taxa- 
tionsbältena taxeringsprocentens storlek är beroende. Den odlade bygden kan 
nämligen sönderdela skogsarealen i större och mindre komplex, och då fråga är 
om taxering af sådana skilda delar af större områden, böra alla dessa delar blifva 
lika rätt taxerade och alltså taxeringsprocenten höjas för de smärre. Det är ock 
sannolikt, att försökstaxeringen skulle kunna lämna allsidigare resultat, om vid 
arbetet försöksområdets geologiska förhållanden beaktades, så att Värmlands län 
dels kunde betraktas såsom en enhet. dels såsom deladt genom geologiska gränser i 
områden under och öfver marina gränsen. 
Den norrländska skogsvårdskommitténs reservanter beteckna skogsvårds- 
styrelsernas genom deras kommission gjorda teoretiska utredning om taxerings- 
procenterna såsom en konstruktion å papperet. 
Kommissionen har nämligen för sin utredning konstruerat en skog, hvarvid, 
för att den skulle i någon mån närma sig verkligheten, användts vid beståndstaxe- 
ring erhållna resultat. Hvad som emellertid gör att denna tänkta skog högst 
väsentligt afviker från verkligheten är, dels att såväl hela skogens som dess delars 
(beståndens) form tänkts vara rektangulär, dels att bestånden tänkts vara fullkom- 
ligt jämna, det vill säga deras virkesförråd lika fördeladt å hvarje ytenhet af be- 
stånden, samt dels att några större sammanhängande skoglösa områden icke 
finnas, som sönderdela den tänkta skogen. Å denna tänkta skog, hvilken, om 
taxeringen skedde beståndsvis, skulle kunna taxeras till huru låg procent som helst, 
har en bältestaxering fingerats och resultatet jämförts med skogens hela virkes- 
förråd. Då den felkälla, som ligger häri, att skogsbestånden i naturen alltid äro 
mer eller mindre ojämna — det vill säga virkesförrådet icke lika stort på hvarje 
ytenhet — af kommissionen borteliminerats, och då beståndens areal och virkes- 
massor hämtats från allmänna skogar, som varit under längre eller kortare tid före- 
mål för ordnad hushållning, måste resultatet af den fingerade bältestaxeringen 
blifva gynnsammare än af en verklig sådan taxering. Men då bältestaxeringen i 
och för sig ger ett sämre resultat än en linjetaxering, anser kommissionen, att 
bältestaxeringens resultat kunna likställas med resultaten af en verklig linjetaxe- 
ring i förhållande till ett verkligt virkesförråd. Något bevis härför föreligger 
emellertid icke och torde ej heller kunna framläggas, emedan felkällorna i de skilda 
fallen äro delvis olika. Den fingerade bältestaxeringen i fullkomligt jämna be- 
stånd har väsentligen en felkälla, nämligen att de skilda bestånden träffas af taxe- 
ringsbältena till sinsemellan olika stor procent af deras areal, medan uträkningen 
verkställes såsom om bestånden taxerats till lika stor procent. I följd af bältenas 
