190 SKOGSVÅRDSAFGIFTERNAS FÖRDELNING. 
Jämföras uppgifterna i denna tabell med de motsvarande uppgifter, som 
styrelsen lämnade Eders Kungl. Maj:t den 14 december 1904, framträda 
bland andra följande mycket betydande olikheter. Summan af exporterade 
trävaror har väsentligen nedgätt, medan ett motsatt förhållande ägt rum i fråga 
om exporterad trämassa. Härstamningsorten för det virke, som år 1908 an- 
vändts för tillverkning af de utförda varorna, öfverensstämmer ej fullkomligt 
för något landstingsområde med den år 1904 utförda beräkningen angående 
härstamningsorten. Skillnaden är visserligen i vissa fall ej betydande, men i 
andra åter högst afsevärd. Mest anmärkningsvärdt torde vara, att den pro- 
cent Västernorrlands läns landstingsområde enligt förestående beräkning skulle 
erhålla af skogsvårdsafgifterna, uppgår till 23,95, medan den för nu tillända- 
gångna fem år utgjort allenast 17,27 2. Ökningen skulle sålunda utgöra 
6,68 2. Om skogsvårdsafgifternas summa uppginge till i rundt tal 650,000 
kronor för fem år, skulle Västernorrlands län häraf erhålla mer än 155,000 
kronor. Däremot skulle för flertalet öfriga län andelsprocenten blifva lägre 
än tillförene och i vissa fall nedgå till hälften mot hvad den varit. Så skulle 
blifva förhållandet i fråga om Stockholms, Malmöhus, Skaraborgs och Väst- 
manlands läns landstingsområden. Det missnöje, som hittills försports angå- 
ende skogsvärdsafgifternas fördelning mellan landstingsområdena, skulle så- 
lunda blifva än större. Detta missnöje har föranledt ett möte med rikets 
skogsvårdsstyrelser att hos Eders Kungl. Maj:t hemställa om proposition till 
Riksdagen om sådan ändring af 2 $ i nådiga förordningen angående skogs- 
vårdsafgifter af den 24 juli 1903, att fördelning af skogsvårdsafgifterna måtte 
ske på så sätt, att 80 procent af desamma fortfarande fördelas efter nu gäl- 
lande grunder, men att återstående 20 procent fördelas efter Eders Kungl. 
Maj:ts bepröfvande efter sig företeende behof inom de olika landstingsom- 
rådena. Genom nådig remiss den 25 januari 1909 har Eders Kungl. Maj:t 
befallt domänstyrelsen häröfver afgifva underdånigt utlåtande, hvilket åliggande 
styrelsen i detta sammhanhang får fullgöra. 
Af motiveringen till skogsvårdsstyrelsernas underdåniga framställning 
tillåter sig domänstyrelsen framhålla allenast följande. 
Skogsvårdsafgifterna anses kunna betraktas såsom en af Konung och 
Riksdag bestämd skatt, utgående efter enastående grunder och afseende un- 
derstödjande af skogsvården inom hela landet. Behof af sådant understöd 
vore olika stort i olika delar af landet. Lika litet som andra allmänna skatter 
finge komma vissa skattebetalande eller vissa orter, från hvilka skatten här- 
flutit, till godo, lika litet borde detta få vara händelsen med den skatt, som 
utgöres genom skogsvårdsafgift. 
De flesta skogsvårdsstyrelserna använde skogsvårdsmedlen så, att dessa 
komme de delar af landstingsområdet företrädesvis till godo, där skogsmarken 
vore mest afverkad, hvaremot de delar af landstingsområdet, där mera skog 
unnes kvar och afverkades och från hvilka skogsvårdsafgifter sålunda före- 
trädesvis härflöte, finge mindre godt af desamma. Hvad som sålunda ägde 
rum 1 smått inom hvarje landstingsområde borde ock äga rum i stort inom 
landet såsom en enhet. 
Det verkliga behofvet, sedt ur nationalekonomisk synpunkt eller såsom 
ett statsintresse, ansåges fyllas därigenom att skogsvården genom allmänna 
medel understöddes på sådana marker, hvilkas ägare icke hade förutsättningar 
eller tillgångar att utan bidrag själfva åstadkomma erforderlig skogsvård. Be- 
