SKOGSVÅRDSAFGIFTERNAS FÖRDELNING. | I9T 
tydande arealer med glest bevuxna skogsmarker funnes inom landet, hvilka 
säkerligen skulle förblifva utan skogsåterväxt, emedan deras ägare saknade för- 
måga eller vilja att utan understöd kultivera desamma. Understödjande af 
skogsvården på sådana marker lämnade ett rikt fält för skogsvårdsstyrelsernas 
verksamhet och borde vara styrelsernas förnämsta uppgift. 
Hufvudsumman af de kvarvarande skogstillgångarna vore belägen inom 
de nordliga länen, hvilka därför nu erhölle de ojämförligt största andelarna 
af skogsvårdsafgifterna. Inom andra län åter, i de mellersta och södra de- 
larna af landet, vore skogstillgången i följd af äldre afverkningar betydligt re- 
ducerad och andelen i skogsvårdsafgifterna sålunda liten, ehuru den icke skog- 
bärande marken ofta representerade betydliga arealer och behofvet af under- 
stöd genom allmänna medel för skogsvården alltså vore större. I dessa sist- 
nämnda trakter af landet vore skogsmarkens afkastningsförmåga i regeln vida 
större än i de nordligare belägna delarna af landet, hvarför betydligt gynn- 
sammare ekonomiska resultat vore att vinna af de medel, som nedlades på 
skogsvården i förstnämnda landsdelar. 
Häremot hade invändts, att behofvet i de landstingsområden, som hade 
ringa andel i skogsvårdsmedlen, kunde fyllas genom rikligare anslag till skogs- 
odlingens befrämjande af landsting och hushållningssällskap, men de medel, 
som på detta sätt kunde erhållas, vore små i förhållande till de medel, som 
erhölles genom skogsvårdsafgifterna och som för närvarande i hvarje fall vore 
otillräckliga för det förefintliga behofvet. 
Visserligen kunde uppstå svårigheter att bedöma behofvets storlek inom 
de skilda landstingsområdena. Någon ledning för detta bedömande gåfve dock 
arealen af i enskild ägo befintlig skogsmark och vunnen erfarenhet under den 
tid lagen tillämpats, hvarjämte de enskilda skogsvårdsstyrelsernas förslag till 
verksamhet för hvarje s-årsperiod, jämförda med hvarandra, ansåges lämna 
god ledning vid bestämmandet af medlens fördelning. 
Mötet insåg emellertid, att det kunde medföra vissa olägenheter, om den 
nu gällande fördelningsgrunden på en gång öfvergåfves och inskränkte sig 
fördenskull till ofvan angifna framställning. 
Ehuru vissa anmärkningar skulle kunna göras mot det af skogsvårdssty- 
relserna framställda åskådningssättet, hvilket ingalunda öfverensstämmer med 
den tankeriktning, som gifvit första uppslaget till en förordning om skogs- 
vårdsafgifter, anser styrelsen sig kunna i hufvudsak instämma i skogsvårdssty- 
relsernas uttalande. Styrelsen får emellertid såsom ett ytterligare skäl till att 
en viss del af skogsvårdsafgifterna må kunna af Eders Kungl. Maj:t dispone- 
ras enligt andra än de nu för fördelningen af dessa afgifter gällande grunder 
underdånigst erinra därom, att en ej ringa del af dessa afgifter härflyter från ex- 
porterade trävaror och exporterad trämassa, hvartill råvaran hämtats från sta- 
tens skogar. Vid försäljning af kronans virke erhålles en till beloppet på det 
sätt minskad köpeskilling, att virkesköparen skall utan förlust kunna erlägga 
skogsvårdsafgift förl en del af virket, som skeppas eller användes till för ex- 
port afsedd trämassa. Det är sålunda ytterst staten, som får vidkännas skogs- 
vårdsafgiften för sitt saluvirke. Någon exakt utredning kan likväl ej utföras 
angående mängden af det från kronans skogar härflytande virke, som ingår i 
landets export af trävaror och trämassa, och sålunda ej heller angående den 
skogsvårdsafgift, som kan anses motsvara detta virke. Sannolikt är dock, att 
omkring 10 & af exportafgifterna kan anses härflyta från kronans virke. Nå- 
