196 SKOGSVÅRDSAFGIFTERNAS FÖRDELNING. 
Protokoll hållet i Kungl. Domänstyrelsen den 31 januari 1910. 
Närvarande: 
Generaldirektören Fredenberg, 
byråchefen Meves 
» Örtenblad, föredragande, 
» Giöbel, 
»> Hermelin, 
fiskalen Alexanderson. 
S. OD. Föredrogs förslag till grunder för landstingsområdenas delaktighet i skogsvårds- 
afgifter och beslöts underdånig skrifvelse enligt registraturet. Byråchefen Örtenblad uttalade 
därvid följande särskilda mening: 
»Den utredning angående grunder för landstingsområdenas delaktighet i skogsvårds- 
afgifter, hvartill användts den under år 1908 till tullförvaltningen afgifna angifningsinlaga vid 
ntförsel af trävaror och trämassa, visar, att det åtminstone i många fall varit förenadt med 
svårigheter att noggrant uppgifva råvarans produktionsort för sådan exporterad trävara och trä- 
massa, hvarför skogsvårdsafgift skolat erläggas. Under dylika förhållanden är man berättigad hysa 
tvifvel, huruvida de för landstingsområde beräknade summor rörande den från sådant område 
härflytande råvara för produktion af exporterad trävara och trämassa kunna anses vara exakta. 
Då nu dessa summor lagts till grund för beräknandet af de procenttal, som skola bestämma 
landstingsområdes delaktighet i viss del af skogsvårdsafgifternas summa, kan samma tvifvel 
uttalas angående procenttalens exakthet. 
Till denna slutsats synes man ock komma genom att jämföra de af Kungl. domänstyrel- 
sen år 1904 beräknade procenttal med motsvarande nu föreliggande tal. 
OÖvisshet angående dessa tals exakthet bör, äfven om deras användbarhet för det af- 
sedda ändamålet icke alldeles underkännes, likväl förringa detsamma och sålunda föranleda 
ett begränsande af deras användning. 
Nu är ifrågasatt en tillämpning af två skilda principer vid skogsvårdsafgifternas fördel- 
ning. Utan hänsyn till hvad ofvan anförts angående ovissheten om de beräknade procent- 
talens exakthet, kan man fullt motivera, att ej mera än 60 4 af skogsvårdsafgifterna böra 
fortfarande fördelas enligt därför nu gällande grunder. En ytterligare begränsning af till- 
lämpningen utaf dessa grunder måste alltså kunna motiveras därmed, att de ofvan nämnda 
procenttalen icke torde vara exakta. 
Jag anser fördenskull, att vid ifrågasatt tillämpning af två skilda principer för skogs- 
vårdsafgifternas fördelning ett lika stort inflytande må inrymmas åt dem hvardera och att 
fördenskull allenast i fråga om fördelning af hälften af dessa afgifter nu gällande bestämmelser 
fortfarande böra äga tillämpning. På grund häraf får jag föreslå, att Kungl. domänstyrelsen 
ville hemställa, 
dels att Kungl. Maj:t täcktes till den nu församlade Riksdagen aflåta proposition om 
sådan ändring af 2 $ i nådiga förordningen angående skogsvårdsafgifter af den 24 juli 1903 
att fördelning af de från och med år 1910 inflytande skogsvårdsafgifterna måtte ske på det 
sätt, att ena hälften af desamma fortfarande fördelas på sätt nu är bestämdt, men att af andra 
hälften landstingsområde skall äga, i mån samma hälft därtill lämnar tillgång, bekomma intill 
tre gånger det belopp, som af landsting och hushållningssällskap eller endera af dessa in- 
stitutioner blifvit för året till skogshushållningens befrämjande anslaget, hvarefter angående 
fördelningen af tilläfventyrs kvarvarande skogsvårdsafgifter skall gälla hvad nu därom i före- 
nämnda 2 $ sägs; 
dels ock att Kungl. Maj:t täcktes bestämma, att af skogsvårdsafgifter, som skola för- 
delas enligt nu gällande grunder, de andelar, som beräknats på grund af uppgifterna om rå- 
varans härstamning för exporterade trävaror och exporterad trämassa år 1908, måtte för 
landstingsområdena blifva gällande för hvart och ett af åren 1910, 1911, I912, 1913 och 
1914». Stockholm som ofvan. 
På Kungl. Domänstyrelsens befallning: 
Edvard Lundberg. 
