SMÄRRE IAKTTAGELSER OCH NATURMINNEN. 2 
Nn 
-—I 
Några försök med utländska trädslag i Södermanland 
åren 1895—96. 
Under 1890-talet utöfvade jag tillsynen öfver skogarna till Danbyholms 
egendom i Björkviks socken af Södermanland och gjorde under denna tid 
några kulturförsök med främmande trädslag, rörande hvilka försök jag här 
nedan tillåter mig nämna några ord, därvid jag anser mig böra erinra, att, 
med hänsyn till skogsbetet, svårighet i allmänhet mötte att för de skilda 
trädslagen välja lämpliga lokaler. 
På en ytterst mager sandmo, där den förutvarande glesa tallskogen, innan 
jag öfvertagit tillsynen, blifvit afverkad, och marken kultiverad med tall och 
gran, funnos rätt betydliga luckor i återväxten. Då våra vanliga barrträd här 
icke ville gå till, ansåg jag mig böra göra försök med ett par utländska 
sådana. Af gammalt är det kändt, att hvitgranen, Picea alba, användes på 
mager sandjord. Därjämte hade af tyska författare varmt rekommenderats för 
sådana marker Pinus rigida. Dessa båda trädslag användes därför här. Kul- 
turerna utfördes, under min uppsikt, med mycken omsorg och med hufvud- 
sakligast oomskolade plantor. Pinus rigida har nu till allra största delen dött 
bort, och ännu lefvande exemplar äro svaga och dåliga. De flesta hvitgrans- 
plantorna äro ännu i lifvet, men hafva svag växtlighet. Omkring 15-åriga, 
mäta de i höjd endast o,;—o0,s5 m. Samtidigt i bättre jord utsatta plantor af 
hvitgran hafva visserligen gått bättre och äro 2—--3 m. höga, men då detta 
trädslag hos oss icke når några större dimensioner, är det för den bättre 
jorden endast dess prydnadsvärde, som kan komma i betraktande. För mel- 
lersta och norra delarna af landet anser jag därför, att nu nämnda båda träd- 
slag icke hafva någon praktisk användning. Särskildt P. rigida är äfven för 
sydligare delar af landet icke att rekommendera. På bättre jordmån går den 
nog till, men afstannar snart i växten. Den synes också med förkärlek fejas 
af rådjuren. 
Abies concolor. Af denna synnerligen prydliga gran, som synes hos oss 
icke vara ömtålig för frost, utsattes 25 stycken omskolade plantor i medelgod, 
stenbunden skogsmark, betäckt med gräs och ormbunkar. Plantorna äro 
växtliga och vackra med en höjd af 1,6—>2 m. 
Abies pectinata (vanlig silfvergran). I stenbunden, gräsbeväxt skogsmark, 
i en svag nordsluttning utsattes ett mindre antal omskolade plantor under 
öfverbestånd. Plantorna äro växtliga och vackra om 2—3,5 m. 1 höjd. 
Picea sitkaönsis  (sitkagran). I medelgod skogsmark utsattes plantor af 
denna art. Plantorna hade dock redan i plantskolan tagit skada af frost; en 
del har sedan hämtat sig; de hafva uppnått en höjd af o,3—1,8 m. Detta 
trädslag är mycket ömtåligt för såväl vår- som vinterfrost, i synnerhet i yngre 
år, är eljest mycket snabbväxande. 
Picea pungens. I medelgod skogsmark, utsatt på tvenne skilda ställen, är 
lifskraftig, 0,;—0,7 m. 
Pinus ponderosa. ”Utplanterad dels i några få exemplar på stenbunden, 
kanske något grund skogsmark, hvilka icke synas trifvas, dels några flera 
exemplar på bättre skogsmark, hvilka äro kraftiga, med höjd af o,3—1 m. 
