MEDDELANDEN FRÅN STATENS SKOGSFÖRSÖKSANSTALT- 
Studier öfver de norrländska tallhedarnas för- 
yngringsvillkor. 
Af HENRIK HESSELMAN. 
js 
Tallhedarna utgöra ett af den norrländska skogsvegetationens mest 
karaktäristiska växtsamhällen. Det gråa, täta laftäcket, de spridda, magra 
risen, det ofta glesa och något ojämna trädbeståndet, som tillåter en 
flod af ljus att strömma ned på marken, skapa tillsammans en mycket 
utpräglad vegetationsbild. I tallheden kan man aldrig tala om skogens 
dunkel eller skogens svalka. Äfven när trädbeståndet blir som mest 
slutet, hör tallheden till de skogstyper, som endast kasta en svag skugga, 
och en varm sommardag känns i tallheden ännu varmare än på det öppna 
fältet, tack vare det från det hvita laftäcket rikligt återkastade värmet. 
Dessa redan vid ytligt betraktande framträdande särdrag hos tall- 
heden utgöra ett uttryck för de yttre villkor, under hvilka tallen på 
dessa marker bildar bestånd. Den låga sommartemperaturen och den 
karga marken göra, att tallen för sin trefnad mer än vanligt fordrar till- 
gång på rikligt ljus. Då ljuset i öfre Norrland därtill är svagare än i 
sydligare trakter, ehuru belysningstiden under vegetationsperioden är lång, 
ställer sig beståndet i regel glest. Ljusbehofvet tar sig också ett ut- 
tryck i de i jämförelse med södra Sveriges tallformer ljusa och lätta 
kronorna, ehuru barren sitta kvar längre än i Sydsverige. 
Trots tallens stora ljusbehof lider dock föryngringen i högsta grad, 
om tallhedarna genom oförsiktig eller hänsynslös afverkning blifva starkt 
glesställda. Ojämna, mer eller mindre uthuggna tallhedar ha i synner- 
het i öfre Norrland en mycket vidsträckt utbredning. De täcka stora 
arealer, men förete på dessa en på det hela taget mycket enhetlig och 
enformig bild. I regel finns det godt om tallplantor på marken, men 
dessa ha föga kraft att utveckla sig, och de allra flesta gå förr eller se- 
nare under. Endast en eller annan planta lyckas växa upp till ett or- 
dentligt träd. Rikligare föryngring finner man däremot kring lågor och 
tullar samt i synnerhet på sandhedar omkring äldre kvarlämnade träd. 
Skogsvårdsföreningens Tidskrift 1910. 17 
