NORRLÄNDSKA TALLHEDAR. 251 
och i synnerhet såsom inväfd uti växttäcket på ljunghedarne och i 
gamla, glesa tallbestånd. Hvarhelst än renlafven bildar växttäcket, är 
den ett så stort hinder för besåningen, att den obetingadt måste undan- 
röjas, hvilket lyckligtvis ej är förenadt med stora kostnader.» BLOMQVIST 
förordar på grund häraf, att renlafven bortrensas med en risharf, hvilket 
går mycket lätt, medan lafven är våt. Där renlafven användes till vinter- 
foder åt nötkreatur och renar, kan en sådan åtgärd vidtagas utan några 
särskilda kostnader. 
Äfven HOLMERZ och ÖRTENBLAD! luta åt åsikten, att renlafven kan 
vara hinderlig för skogens föryngring i det att de, hvad rena tallbestånd 
i skyddade lägen beträffar, rekommendera svedning, »där dvärgartad 
återväxt förefinnes och där markbetäckningen utgöres af ljung och ren- 
laf eller andra för återväxten mycket hindrande växter». Men dessa för- 
fattare framhålla äfven andra orsaker, som inverka på återväxten, näm- 
ligen torka och snötryck och föreslå därför, »att efter timmerafverkningen 
kvarvarande toppar äfvensom utfällda småträd och vrak må å hygget 
förblifva okvistade för att bättre skydda plantorna mot torka och snö- 
tryck». ÖRTENBLAD har i en tidigare uppsats” närmare utvecklat be- 
skaffenheten af det snötryck, som han och HOLMERZ här åsyfta. Det 
är icke snötryck i den form, som ofta förekommer i södra och mellersta 
Sverige, som de tänka på, och som består däruti, att snön vid fuktig 
väderlek i stora massor fastnar på grenarna, hvilka slutligen kunna af- 
brytas af den allt för stora belastningen. Det i öfre Norrland hinderliga 
snötrycket skulle "man lämpligen kunna kalla skaretryck, ett namn som 
jag redan förut användt”. Det består däruti att den i synnerhet om 
vårvintern bildade skaren vid snöns smältande sjunker och därvid ned- 
pressar de unga tallplantorna. Tullar och lågor med grenar skydda 
häremot genom att skaren sönderbräckes. I sin lilla bekanta skrift »Om 
våra skogar och skogsfrågorna»" säger LUNDSTRÖM om tallhedarna: 
»Föryngringen är i allmänhet god, och denna skogsform kan med all 
sannolikhet hålla sig under många generationer, om de uppväxande 
plantorna erhålla tillräckligt ljus och marken icke uttorkas genom större 
öppningar i beståndet.» Här talas sålunda endast om torka. 
1! Om Norrbottens skogar. Bihang till Domänstyrelsens underdåniga berättelse rörande 
skogsväsendet år 1885. Sthlm. 1886, sid. 40. 
? Om återväxten i Norrbottens skogar. Tidskrift för skogshushållning. Årg. 12. 
1884, sid. 162. Se äfven. Om föryngring af hedland i öfre Norrland. Skogsvännen 1902. 
Sid. 110. 
> Berättelse angående den botaniska afdelningens verksamhet åren 1906—1908 jämte 
förslag till program. Medd. från Statens skogsförsöksanstalt. H. 6. Skogsvårdsföreningens 
tidskrift 1910. 
+ Föreningen Heimdals folkskrifter n:o 24. Stockholm 1895. 
