2 56 HENRIK HESSELMAN,. 
till moränen. I de branta niporna ser man på några ställen ganska stora 
block, som dittransporterats af isberg och sedan inbäddats i sanden. Med 
hänsyn till geologisk natur och uppkomstsätt motsvarar sandheden när- 
mast en fluvioglacial randterass, som öfvergaår i en älfsandsbildning. 
Hela sandheden har bildats genom afsättning af grus och sand i 
starkt rinnande vatten, som bortfört lera, slam och andra finare partiklar, 
men kvarlämnat det gröfre, i vatten hastigare sjunkande materialet. Sedan 
sandlagren genom landets fortgående höjning blifvit torrlagda och där- 
efter bevuxna med vegetation, ha de öfversta skikten börjat vittra, hvar- 
igenom de i viss mån förändrat sin ursprungliga karaktär och samman- 
sättning. Dessa sandlagers viktigaste fysikaliska egenskaper bli längre 
fram närmare omtalade i samband med redogörelsen för fuktighetens 
fördelning i sandheden. En undersökning af skogsvegetationen och för- 
yngringen på heden ger oss de nödiga utgångspunkterna för ett studium 
af den roll, som vattentillgången i marken spelar för återväxten. 
Skogen. 
Försöksfältet utgöres af en för öfre Norrland typisk hed. Enligt 
de upplysningar, som jag erhållit af befolkningen på platsen, var heden 
för 40 å 50 år sedan bevuxen med hög, vacker tallskog. En del 
kvarvarande väldiga stubbar vittna ännu om den forna skogens grof- 
lek. Skogen afverkades mycket hårdt, endast en del mindre, fulare 
träd kvarlämnades. Heden utgjorde sedan under vintrarna ett tillhåll 
för renar, men under de sista 20 åren ha några sådana djur icke varit 
där. Skogens föryngring är ännu i dag otillfredsställande. Största delen 
af heden är ännu så tillvida kal, att duglig föryngring hufvudsakligen fin- 
nes under och i närheten af äldre kvarlämnade tallar samt omkring en- 
staka granar, som i den torra sanden växa ytterligt långsamt. Å de kala 
partierna mellan träden saknas emellertid ingalunda plantor, tvärtom, 
sådana finnes till mycket stort antal, men de flesta äro ytterligt svaga 
och nå säkerligen aldrig någon vidare utveckling. De dö förr eller 
senare, ofta starkt angripna af snytbaggar och parasitsvampar'. Deras 
utseende, liksom deras ålder, framgå bättre än genom någon beskrifning 
af bilderna fig. 2—3. 
För att gifva en föreställning om, hur rikligt dylika plantor kunna 
förekomma, meddelas här resultatet af en undersökning på fem stycken 
små profrutor, hvardera om 100 m.” 
Y En skildring af tallhedsplantornas sjukdomar kommer sedermera att utgifvas. 
