266 HENRIK HESSELMAN. 
längre söder ut vanligare och mera utpräglad å sand och rullstensgrus 
än å morän; anledningen härtill känner jag emellertid ej. 
Den benägenhet, som tallarna på de norrländska hedarna ha att 
gärna växa upp under eller i närheten af de äldre träden, finner sin mot- 
svarighet i det sätt, bvarpå skogen stundom växer upp på kultiverade 
hedar. De danska grankulturerna på Jyllands ljunghedar utveckla sig 
ofta de första åren vackert, men stanna snart af i sin utveckling, stå i 
stampe, som danskarna säga. Fläckvis kunna emellertid kulturerna gå 
upp, utan någon sådan »stampeperiod». Härigenom bildas på heden små 
granholmar, som sedan så småningom kunna breda ut sig, i det att äfven 
närstående träd komma i lifligare tillväxt. Alldeles liknande fenomen ha 
jägmästare SCHOTTE och förf. kunnat iakttaga å ljunghedar å krpk. 
Vallåsen å Hallandsås. I gamla grankulturer, som en längre tid stått i 
»stampe» visade det sig att här och där enstaka granar började växa 
bättre. Dessa tycktes liksom pigga upp de omgifvande träden, som bör- 
jade antaga en mörkare färg än förut. Å dessa ljunghedar visade det sig 
också, att planterade granar gingo bäst till i närheten af enstaka träd å 
hedarna. såsom invid tallar, björkar, små buskliknande bokar, rönnar etc. 
De norrländska tallhedarna, sydvästra Sveriges ljunghedar och de plan- 
terade granskogarna å Jyllands alhed visa sålunda en viss öfverensstäm- 
melse sins emellan i afseende på föryngringen. De unga träden växa 
ofta bäst i närheten af växtliga träd. Dessa kunna antingen vara gamla 
på platsen och tillhöra en förut afverkad skogsgeneration eller också 
'vara lika gamla som den öfriga planterade ungskogen. När några indi- 
vid i plantskogen börja växa, erhålla också de omgifvande träden en 
"friskare färg och större växtkraft. Härigenom bildas små skogsholmar, 
'som kunna breda ut sig mer eller mindre. Utan tvifvel ha vi här att 
göra med ett fenomen, som kan och bör förklaras på enahanda sätt så- 
väl för Norrlands tallhedar som för sydvästra Sveriges ljunghedar. Till 
denna fråga skall jag återkomma i nästa uppsats om Norrlands tall- 
hedar. 
Den stora motsatsen mellan den vackra föryngringen under träden 
och i deras närhet och de usla tallplantorna å de mera kala fälten har 
bildat en af utgångspunkterna för min undersökning. 
En annan har jag funnit däri, att föryngringen å tvänne delar af 
fältet är tillfredsställande. På norra delen af heden, norr om vägen Lång- 
träsk—Roknäs, brann skogen för 40 å 50 år sedan. Här finns nu en 
luckig men för öfrigt synnerligen vacker ungskog, hvars utseende fram- 
går af bild 8. Närmast Rokån har skogen ursprungligen icke blifvit 
så illa åtgången som å stora delar af fältet för öfrigt. Äfven här är 
föryngringen tillfredsställande, skogen är ganska växtlig, men starkt olik- 
