NORRLÄNDSKA TALLHEDAR. 271 
Fagerheden har tallen ett mycket utprägladt flackrotsystem. Hufvud- 
roten böjer sig snart åt sidan och växer långa sträckor nästan rakt hori- 
sontellt. Rotsystemet befinner sig med sin hufvudmassa nära markytan. 
De flesta rötterna anträffas i hvit- och rödsandslagren, spridda rötter 
förekomma till ett djup af 45—50 cm., ytterst enstaka gå ned till ett 
djup af 735—90 cm. Rotsystemet är sålunda mycket ytligt. Bilderna 
fig. 9 och 10 åskådliggöra rotsystemets utseende hos yngre träd. 
Det är ännu oafgjordt, hvad orsaken kan vara till, att tallens rötter 
gå så ytligt i öfre Norrland. HEINTZE anser, att förklaringen ligger i 
den låga marktemperaturen, som hindrar rötterna att tränga ned till 
större djup. Det är ju möjligt, att denna förklaring är riktig. Bevisad 
är den emellertid ej. 
På grund af tallrötternas läge i marken å försöksfältet har jag 
i regel inskränkt mina undersökningar öfver markens beskaffenhet till 
skiktena mellan ytan och '/, meters djup; endast på enstaka punkter 
har jag gått djupare, till 90 å 125 cms djup. 
Växlingarna i sandens sammansättning och fysikaliska 
egenskaper. 
Markens förmåga att upptaga och kvarhålla vatten beror i hög grad 
af dess mekaniska beståndsdelar och af dess porositet. Äfven humus- 
halten spelar härvid en viktig roll. Jordens mekaniska beståndsdelar sär- 
skiljas dels genom siktning med såll af olika groflek, dels genom slam- 
ning i vatten. Ju rikare en jordart är på småkorniga, fina beståndsde- 
lar, dess mer vattenhållande är den. Innan jag ingår på en närmare 
redogörelse för undersökningarna öfver sandens fysikaliska egenskaper, 
må emellertid ett kortare meddelande lämnas öfver markprofilens utseende 
i tallheden. 
Humustäcket är ytterst tunt på de kala fälten, men når under 
träden och i ungskogen en mäktighet af 35—6 cm., stundom mera. Under 
humustäcket följer ett mycket utprägladt och nedåt ganska skarpt be- 
gränsadt hvitsandsskikt. Dettas mäktighet växlar mycket, från 2 å 3 cm. 
på enstaka ställen till i genomsnitt 7 å 8 cm., men kan stundom nå 
ett djup af 14—15 cm. Gränslinjen mellan hvitsanden och den under- 
liggande rödsanden visar därför ett rätt oregelbundet förlopp. Under hvit- 
sanden följer den klart roströda rödsanden, som liksom hvitsanden har en 
växlande mäktighet från 8—13 cm. Under rödsanden följer ett svagare 
rödt, mindre starkt vittradt sandskikt, som så småningom öfvergår i den 
ovittrade underliggande sanden. På ett djup af 25 till 35 cm. under 
markytan träffas i regel sandskikt, som ännu äro fullkomligt oberörda 
