OM FÄRGNING AF SKOGSFRÖ I SYFTE ATT UTMÄRKA UTLÄNDSK VARA. 305 
anses likna det fall, då man t. ex. vid en tullstation begår den vårdslös- 
heten, att den mängd lösning, som är afsedd för ett större parti, blir in- 
sprutad i en liten påse, så att det däri varande fröpartiet helt genomvätes. 
Af såväl de ofärgade som färgade fröna afräknades för gronings- 
försök tre prof om hvardera 200 frön. Tall-, gran-, bergtall-, lärk- och 
hvitgranfröet undersöktes i försöksanstaltens vanliga groningsapparat 
(system CIESLAR-RODEWALD '), medan silfvergranfröet profvades på filtrer- 
papper å af glasskifvor täckta porslinstallrikar. Silfvergranfröet brukar 
nämligen vid konstlade groningsförsök starkt mögla, hvarför det ej an- 
sågs lämpligt att insätta detsamma i den vanliga groningsapparaten, 
där det lätt kunnat med mögelsvampar nedsmitta de öfriga fröprofven. 
De olika profvens groningshastighet samt det slutliga groningsresul- 
tatet, jämfördt med antalet hårda och döda frön, framgår af vidstående 
tabell (se sid. 304). 
Granska vi nu närmare de erhållna groningsresultaten, visar det sig, 
att grobarheten hos det med eosinlösningen behandlade fröet, dels något 
minskats, dels afsevärdt försenats. Detta ogynnsamma förhållande fram- 
träder starkare, ju svagare grobarheten är från början. Äldre fröpartier 
med aftagande grobarhet lida därför relativt mera än nyklängdt frö med 
god grobarhet. Af undersökningarna framgår sålunda att grobarheten 
hos färskt tall- och bergtallfrö allenast minskat från 97 och 90 & till 
respektive 89 och 85 2, då det färgade fröet fått torka hastigt. 
Vid den långsamma torkningen är minskningen i grobarheten något 
större eller från respektive 97 och 90 & till 79 och 75 2. 
Hos det flera år lagrade gran- och hvitgranfröet har däremot ned- 
gången i frönas grobarhet blifvit mycket större eller från respektive 67 
och 73 & till 49 & vid hastig torkning hos fröet och till respektive 
40 och 32 2 vid långsam torkning af detsamma. 
Sannolikt är det ej eosinen, som kunnat inverka menligt på grobar- 
heten, utan den sprit, hvari färgämnet blifvit löst. Ju hastigare spriten 
emellertid fått afdunsta, dess färre frön har den förmått döda. Att lösa 
färgämnet i någon annan vätska, såsom vatten, har däremot enligt landt- 
bruksstyrelsens förut relaterade undersökningar ej visat sig lämpligt. 
De hopklibbade fröna skulle nämligen med lätthet på förhand kunna 
plockas ut ur fröpartiet. Däremot hafva med spritlösning färgade frön 
visat sig mycket väl blanda sig med den otärgade delen af säckens 
innehåll, då en säck tömmes. Man måste således bibehålla spritlösningen, 
därest man öfver hufvud taget vill söka färga fröet genom en lösning. 
Af de erhållna groningsresultaten framgår att endast lärkfröet ej 
1 Se GUNNAR SCHOTTE. Om undersökning af skogsfrös grobarhet. Skogsvårdsf. 
tidskr, 1907, sid. 141 och följ. i fackupplagan, 
