SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT IyIO, H. 5—6. 
Trakthuggning eller blädning. 
Några erinringar af UNO WALLMO. 
Det är närmast med anledning af en uppsats med ofvanstående rubrik i 
tidskriftens förra häfte, som jag griper pennan för några ögonblick. Rubriken 
lockar ju gärna till en stunds tankeutbyte, väl beroende af den inneboende 
frågans vikt, och aktuell blir väl frågan ännu i hundra år framåt, d. v. s. 
ända tills de sista af den generationen gått bort, under hvilkens dagar frå- 
gan egentligen väckts till lif och strid. Ty icke är jag så sangvinisk som 
författaren till ifrågavarande uppsats i tidskriftens förra häfte, att jag tror, att 
enighet skall vara att vänta ens då, när erfarenhetsrön från under längre tid ratio- 
nellt blädade och trakthuggna skogar föreligga. Så pass långt har dock frå- 
gan på tjugu år avancerat, att jag med största själslugn kan möta all sådan 
kritik öfver mina skogsvårdsåtgärder, som ej är fotad på egna sådana erfaren- 
hetsrön, som nyss nämndes. Och för öfrigt, enligt ofvan nämnda författares 
förmenande är det först vid slutafverkningen, som trakthuggarens och blädarens 
vägar i princip skiljas. Är detta verkligen sant, så är ju för oss, beståndsvårdsifrare, 
för oss, trädindividskötare, redan tre fjärdedelar af spelet vunnet, och vi kunna 
lugnt motse spelet om sista fjärdedelen, ty den svenska skogen säger nog 
själf ifrån, huruvida den föredrar att föryngras i blädningsluckan, där mar- 
kens friskhet bevaras, eller ute på det öppna hygget, där sol och vind göra 
allt för att uttorka marken och göra den otjänlig för fröets groning och den 
lilla plantans hållande vid lif. 
Innan jag går vidare, må det emellertid tillåtas mig att litet uppehålla 
mig vid nyss nämnda uppsats i tidskriftens förra häfte. Förf. säger på sid. 
201, på tal om Skogaholms skogar, att blädningen såsom skogsbrukssätt 
öfvergifvits där redan 4 å 5 år före förf:s besök därstädes. Läsaren kan 
möjligen få den uppfattningen, att blädningen i fråga öfvergafs såsom haf- 
vande lämnat dåligt resultat eller på grund af annan liknande anledning. Så 
var dock icke fallet. Jag tror mig tvärtom kunna påstå, att blädningsperioden 
1893—1904 å Skogaholms skogar skänkte dem en timmerökning på många 
hundra tusen träd och en värdeökning på flera hundra tusen kronor. Men 
de nya ägarna hafva funnit det fördelaktigt att snabbt afverka de vackra och 
växtkraftiga skogarna i fråga och, som bekant, går det snabbare att afverka 
en skog genom trakthuggning än genom blädning. 
Nederst å sid. 203 säger förf. på tal om 4 å 5 st. luckor i ett bestånd 
å Högsjö skogar, att det »förmodligen varit särskilda omständigheter — torka, 
vindfällning o. d. — som gjort att dessa luckor tagits så nära hvarandra,» 
hvarefter det rådet ges att snarast utvidga luckorna i fråga, hvarvid de sma- 
lare skogsbältena mellan luckorna böra afverkas »dels för att skaffa ljus åt 
luckåterväxten och dels för att förekomma sannolik vindfällning». Enligt 
förf:s mening skulle fördelen med den gjorda luckhuggningen mot att på en 
