316 UNO WALLMO. 
gång hafva upptagit ett I å 1!/, hektar stort hygge vara den, att själfsådden 
gått bättre till, och olägenheten bestå uti att man fått färre antal tallplantor 
än ute på ett eventuellt trakthygge. Här liksom ofta under berättelsens gång 
gör förf. mer eller mindre oriktiga antaganden och slutledningar, beroende 
på obekantskap med förhållandena, som föranledt de utförda arbetena, och på 
obekantskap med planen i det hela. Vid besöket exempelvis å Alkvetterns 
skogar var förf. icke ens åtföljd af vederbörande skogvaktare på platsen, enär 
besöket kom så oförmodadt, att denne ej hann göra sig ledig för deltagande 
i skogsutflykten. Då man gett sig in på att efter någon dags flyktigt besök 
i en skog 1 detaljer kritisera, så borde försiktigheten hafva kräft, att man af 
den, som efter ingående studier på platsen planlagt de utförda arbetena, gjort 
sig underrättad icke blott om betingelserna för planen i dess helhet utan 
äfven om grunderna för detaljarbetena. Jag skulle gärna hafva stått till tjänst 
med upplysningars lämnande, om jag blott blifvit underrättad om studiebesö- 
ket. Då hade misstag och missuppfattningar från den studerandes sida kunnat 
undvikas, och kritiken hade blifvit värdefullare. Framför allt synes ett dylikt 
tillvägagående hafva varit på sin plats, då den kritiserande ämnade framlägga 
sin kritik i denna tidskrift inför den stora allmänheten. Kritikern-författaren 
vaggar hit och dit och vet ej riktigt, på hvilken fot han skall stå, och all- 
mänheten står undrande och spörjande inför dylik kritik. 
För att nu emellertid återkomma till beståndet i fråga, där de 45 in- 
till hvarandra liggande luckorna befunno sig, så kan jag nämna, att detsamma 
beståndet helt enkelt icke gärna kunde behandlats på annat sätt än som skett, 
om man nämligen ville ha beståndet kvar. När jag 1897 tog hand om det- 
samma, var det flerstädes angripet af insektssvärmar, granbarkborrar, och såg 
högst otrefligt ut med en mängd innanrutten gran o. s. v. Det var ett af de äldsta 
bestånden på Högsjö, och den »rationella trakthuggaren» skulle genast hafva 
jämnat det med jorden. Jag gjorde icke det. Beståndet var emellertid myc- 
ket farligt att angripa med blädningshuggning, gammalt och otränadt och an- 
gripet af röta och insekter som det var, hvadan största skicklighet och för- 
siktighet måste tagas i anspråk för att saken skulle lyckas. Att på den tiden 
öppna ett hygge på 1!/, hektar inuti beståndet »för att få ett trakthygge med 
tallfröträd> hade varit. detsamma som att på en gång mörda beståndet, ty 
hade blott vinden fått spelrum i det sjuka, otränade beståndet, så hade dess 
dödsdom varit gifven. I stället för ett slaktdjur blef det emellertid genom 
vänlig behandling en präktig mjölkko med sina 4,000 kilos afverkning om 
året och kommer så att förblifva många, många år framåt, och när sista nu 
lefvande trädgruppen därstädes en gång faller för yxan, så står ett nyskapadt, 
vackert bestånd i det gamlas ställe, färdigt att fortsätta med 4,000 kilos 
mjölkningen. Fördelen med att upptaga de 4 å 5 omskrifna luckorna i stäl- 
let för att öppna ett trakthygge på 1 å 17/, hektar skulle, som sagdt, enligt 
kritikern-författarens mening endast bestå uti att själffådden gick bättre till i 
luckorna än ute på ett eventuellt hygge. Jag, som planlagt afverkningarna i 
berörda bestånd, skall emellertid omtala för kritikern-författaren några flera 
fördelar som vunnits, näml. 1:0 blef det härigenom möjligt att rädda själfva 
beståndet från förtidig död, 2:0 har härigenom vunnits till dato 12 års till- 
växt icke blott på beståndet i dess helhet utan äfven på den hektar, som 
kritikern-författaren har ifrågasatt bort kalhuggas för 12 år sedan. Endast 
tillväxten å denna nu räddade hektar gör, lågt beräknad, en liten nätt summa 
