318 UNO WALLMO. 
lilla luckan, är något helt och hållet på köpet, tack vare ljusets inverkan, 
men då är väl också bra otacksamt mot en gifmild försyn att gå och upp- 
mäta toppskotten på dessa plantor och begära, att de skola vara lika långa 
som på de plantor, som för sin egen del helt upptaga marken, såsom fallet 
är med plantorna ute på ett hygge. 
Fördelarna af att i det mångomskrifna fallet från början upptaga bläd- 
ningsluckor i stället för att på en gång göra ett 1'/, hektar stort hygge med 
fröträdsställning äro sålunda flera och dessutom af tungt vägande natur. De af kriti- 
kern å sid. 204 framhållna olägenheterna med förfaringssättet i fråga, nämli- 
gen att skogsbältena mellan luckorna skulle vindfällas och »utsikten att få 
blandbestånd af tall och gran genom själfsådd blifva mindre än å ett trakt- 
hygge med tallfröträd», existera ej. Ty skogsbältena i fråga hafva icke vind- 
fällts, och icke nog med det, utan när desamma NRNe haft förmåga, 
just genom den försiktigt utförda luckhuggningen, att under de närmaste åren 
efter friställningen kunna motstå stormarna, så kan man vara så mycket mera 
förvissad om att de i framtiden skola reda sig, ty de växa sig starkare fast 
1 marken för hvart år som går. Och beträffande kritikerns Grukmde om den 
större lättheten af att erhålla ett blandbestånd af tall och gran genom själf- 
sådd å ett trakthygge med tallfröträd än å luckorna, så må det förlåtas mig, 
att jag icke underskrifver detta. Ty om ett hygge med tallfröträd därstädes 
upptagits för 12 år sedan, och skogskultur ej blifvit utförd å detsamma, utan 
allt öfverlämnadt åt själfsådden, så funnes i närvarande stund knappt någon 
återväxt på marken i fråga, åtminstone kunde man ej sätta dess slutenhets- 
grad öfver o,2. Så talar erfarenheten om hygge med fröträdsställning i Söder- 
manland— Närike, där Högsjö skogar äro belägna. Och så talar erfarenheten 
från många, många andra landskap här i Sverige. Det finnes verkligen skogs- 
trakter i Sverige, där fröträd på hyggen visa sig effektiva genom uppkomsten 
af vacker /alåterväxt inom rimlig tid efter hyggets upptagande. Men dessa 
skogstrakter äro dock i försvinnande minoritet. Att genom själfsådd kunna 
räkna på ett vackert blandbestånd af tall och gran å ett trakthygge med tall- 
fröträd inom någorlunda rimlig tid efter hyggets upptagande hör väl så till 
de yttersta undantagsfallen, att framför allt den »rationella trakthuggaren» bör 
»tiga tyst» med den saken. Jag håller för riktigt och nödvändigt, att fröträd 
af tall lämnas i tillräckligt antal å hygget, ty därigenom äfventyras icke åter- 
växten uppenbarligen, och de genom skogskultur uppdragna plantorna erhålla 
ett välbehöfligt skydd under första uppväxttiden. Men härtill inskränker sig 
också mitt hopp och förtroende till dessa träd. Den erfarenhet jag kunnat 
under loppet af trettio år förskaffa mig om fröträds effektivitet på ett trakt- 
hygge i mellersta och södra Sverige säger, att allra högst 252 af därvarande 
skogsmarks areal är så beskaffad, att man kan räkna på tillnärmelsevis godt 
resultat i själfsådds hänseende, och då får man ändå vänta minst 20 år på 
detta resultat. Detta är nedslående, men det är tyvärr sant. Därför sår 
och planterar också i regel den rationella trakthuggaren under sina fröträd, 
enär han ej kan invänta själfsådden. | 
Nederst å sid. 205 och öfverst å sid. 206 har kritikern-författaren åter- 
igen oriktiga antaganden. De båda hyggena i fråga, om uppgifvet 1/, och 
1/, hektar, upptogos nämligen icke så stora för att gynna tallåterväxten, utan 
på grund af att beståndet därstädes var så ytterst dåligt, att intet dugligt 
fanns att lämna. 
