TRAKTHUGGNING ELLER BLÄDNING. 319 
Å sid. 207 säger författaren på tal om Alkvetterns skogar att bläd- 
ningen syntes hafva införts senare där än å Skogaholms och Högsjö skogar. 
Detta är ej riktigt, ty blädningen började vid Alkvettern 1893, samma år 
som vid Skogaholm, samt vid Högsjö 1897. Men Alkvetterns skogar bestodo 
till öfvervägande del af höga, gängliga, rena granbestånd i öfverrik slutenhet 
och med däraf föranledd svag tillväxt. Och granbarkborren frossade i mång- 
faldiga svärmar i de för honom aptitliga bestånden. Skogsbrukssättet var 
trakthuggning med fröträdsställning af tall, där sådan fanns. Men 1893 kom 
vändningen. »Alla människor» sade dock med en mun att det skulle miss- 
lyckas. Jag trodde, att det skulle lyckas, och skogvaktar Hahne började snart 
tro med mig. Och det lyckades. Men om författaren till uppsatsen om trakt- 
huggning eller blädning i tidskriftens förra häfte fått hand om Alkvetterns 
skogar 1893 och skolat införa blädning därstädes samt velat tillämpa sina teorier 
om att öppna tillräckligt stora luckor »för att gynna tallåterväxten», så hade 
han misslyckats, och af Alkvetterns skogar vore nu ej mycket kvar mer än 
ungskogarna. Ty det gick ej ens an att tänka på luckhuggning 1 början, 
och när man en gång fick begynna därmed, måste det ske med största för- 
siktighet. Samtliga äldre och medelålders bestånd voro nämligen 1 hög grad 
i behof af härdning. Och detta skedde genom stamvis blädning såsom in- 
ledande åtgärd för den framdeles skeende gruppvisa blädningen. Därför 
upptäckte ej heller kritikern-författaren luckor med plantor af mer än högst 
5 å 7 års ålder, men blädningen hade, som sagdt, fortgått ända sedan 1893. 
Om nu kritikern-författaren menar, att dessa förberedande huggningar i be- 
stånden icke böra kallas blädning, utan han vill gifva dem andra namn, så 
gärna för mig. Det finns ju så många vackra namn: krongallring — af 
flera slag, markgallring — äfven af flera slag, beredningshuggning, rensnings- 
huggning, ljushuggning — af flerfaldiga slag, blädningsgallring, varghuggning, 
hvilka trakthuggaren numera kan begagna sig af, sedan det är rationell trakt- 
huggning han bedrifver. Jag vill minnas, att trakthuggaren år 1893 och äfven 
därförut då kallade sin trakthuggning för rationell. Nu tyckes, jmfr sid. 
211—212, med rationell trakthuggning menas något annat än år 1893 
och därförut. Men det är väl skillnad på rationell och rationell, förmo- 
dar jag. Namnfrågan kan ju vara en bisak, hufvudsaken är att yxan 
skötes rätt i bestånden. Men icke har man någon garanti för att yxan 
skötes rätt blott därför, att i anmärkningskolumnen för beståndsvårdsåt- 
gärder under indelningsperioden står ett halft tjog olika benämningar för 
huggningarna i fråga. Tvärtom finner jag allt detta mycket opraktiskt. »Ju 
enklare, desto simplare», sa' salig Dumbom. Jag har ett mycket enkelt 
förslag, så enkelt att det nog är alldeles för simpelt, åtminstone ännu på en 
tid. Saken är ju den, att med ordet blädning kan innefattas alla bestånds- 
vårdande huggningar, gallring, beredningshuggning, ljushuggning 0. s. vV., 
däribland äfven föryngringshuggningar, då dessa utföras successive utan öde- 
läggande af beståndet. För allt detta kan gifvas det gamla svenska ordet 
blädning. Hvarför kunna vi då ej acceptera detsamma. Ty då behöfvas 
aldrig mer än två termer, blädning och trakthuggning. Att det gifves bestånd, 
som genom sin nuvarande beskaffenhet bäst lämpa sig att trakthuggas, har 
jag aldrig förnekat (se bl. a. sid. 41 »Rationell skogsafverkning»), och anser 
således äfven jag, att trakthuggning i vissa fall bör tillgripas, men endast 
för att i näst uppkommande bestånd öfvergå till blädning. Vid upprättande 
